iiany, fosforečnany), ústrojné kyseliny, amidy, t ř í s i o v i- 

 ny a glykogen a barvivo modré nebo červené, an t bo- 

 ky a n. Reakce je šťáva vakuol obyčejně kyselé a antho- 

 kyan potom červený. Ve starších buňkách stává se reakce 

 často neutrální a s tím ve spojení se anthokyan zbarvuje 

 fialově nebo modře, Anthokyan je látka glykosidům 

 příbuzná a nezřídka jej obsahují vakuoly rozpuštěný, 

 ale také krystalovaný. Vzácněji obsahují vakuoly též 

 žluté barvivo ve své šťávě rozpuštěné (květy Acacii). 

 Mimo to obsahují mnohé vakuoly krystaly š ť a v e 1 a n u 

 vápenatého sádry, uhličitanu vápenatého 

 atd. Maličké vakuoly, obsahující třísloviny často jsou pří- 

 tomny v buňkách řas a nazvány fysodami. Též oleje 

 mohou vakuoly obsahovati. 



Jako jsou plastidy chemickými dílnami pro synthesu 

 nebo kondensaci rozmanitých látek, tak se zdá, že jsou 

 vakuoly zásobárnami pro ně, vyjímaje škrob, který se 

 pouze v plastidech vytvořuje. Ale jiné zásobní látky všecky 

 se mohou ukládati ve vakuolách. Tuky ovšem i přímo v cy- 

 toplasmě se mohou objevovati. Bílkovinné látky nahroma- 

 ďují se v semenech mnohých rostlin ve vakuolách v tak 

 velikém množství, že při vysychání semen bílkoviny kry- 

 stalují anebo amorfně tuhnou. Jsou to t. zv. lepková tělíska 

 (aleurony). Další význam vakuol spočívá v tom, že 

 látky v nich rozpuštěné přitahují do buňky vodu, napínají 

 její blány a tím ji vyztužují. Konečně je vakuolami rostlině 

 dána možnost laciné stavby velkých buněk. Kdyby 

 byla celá buňka vyplněna protoplasmou, potřebovala by 

 rostlina veliké množství vzácných a ve přírodě vždy v ome- 

 zeném množství přítomných látek dusíkatých a fosforeč- 

 ných, a jistě by nemohly rostliny closíci těch rozměrů, ja- 

 kých vskutku dosahují. Ony však vyplňují velikou část 

 buněčného prostoru vodou, hmotou, které mají za pravi- 

 delných okolností přebytek a uspoří tím na protoplasmě. 

 Voda, levné stavivo, je uložena ve vakuolách. S tím také 

 souvisí, že bylinné, zelené části rostlinné obsahují oby- 

 čejně o něco více nežli 90% vody. 



Buňky rostlinné ve vodě žijící mohou na svém povrchu 

 vytvořiti také brvy a bičíky které jsou s to v pravi- 

 delných obdobích anebo trvale vykonávati pohyby, čímž 

 je také celé buňce pohyb dodáván. U bezblanných buněk, 

 jakými jsou rejdivé výtrusy anebo pohyblivé buňky roz- 

 plozovací, vyrůstají bičíky nebo brvy z pokožní vrstvičky 

 přímo do vody, u bakterií pronikají brvy a bičíky skrze tu- 

 hou blánu buněčnou. Bičíky, jichž má buňka malý a ome- 

 zený počet, jsou tlustší a dlouhé, nezřídka mají střední 

 vlákno s četnými brvami postranními, jsou z p e ř e n é, 

 brvy jsou obyčejně tenčí, kratší a jednoduché. Zdá se, že 



40 



