původně jednotná blána rozlišiti druhotně v několik vrstev 

 tím, že některé obsahují vody více, jiné méně. Pohlížíme-li 

 na blány s plochy, jeví se často jemně proužkovaný- 

 mi, jakoby byly složeny z vlákének rovnoběžně a k ose 

 buněčné šikmo probíhajících. V tomto směru leží také 

 osa dvojlomu, která poukazuje na krystalinickou mo- 

 lekulární stavbu blan. 



Blána buněčná, která se zakládá jako přehrádka mezi 

 dvěma buňkami, je tenká a homogenní, k ní se pak přiklá- 

 dají další vrstvičky, mezitím se však zpravidla byla pů- 

 vodní vrstva chemicky pozměnila, takže ji lze od vrstev 

 druhotně s obou stran se k ní přiloživších rozeznati. Zove- 



Rez buňkou se ztlustlými blanami tečkovitě ztenčenými. 

 Skrze přepážky teček probíhají plasmodesmy. 



me ji střední vrstvičkou (lamelou), dříve byla 

 též označována jako vrstvička mezi buněčná. Ona 

 je to, která sousední buňky pohromadě udržuje, jako by 

 je slepovala. 



Avšak blána nemusí tloustnouti na všech místech stej- 

 ně. Na místech, kde tloustne slaběji, vznikají v ní p r o- 

 hlubeniny, jejichž obrysy, pohlížíme-li na blánu s plo- 

 chy, jeví se nám jako rozmanité kresby. Nejčastěji mají 

 obrys kruhový. Ztloustne-li blána velmi silně, mají zten- 

 čeniny zjev kanálků ve bláně probíhajících. Tyto kru- 

 hovité ztenčeniny, jež se při slabém zvětšení jako tečky 

 Jeví, nazvány tečkami. Mohli bychom je přirovnati 

 k výklenkům ve stěně. Je-li obrys vchodu do výklenku 



43 



