buňky. Jádra jsou obyčejně stejnoměrně v buňce rozložena 

 a přehrádka rozdělující cytoplasmu oddělí od sebe ovšem 

 také jádra v ní se nalézající. V buňkách malým počtem 

 jader opatřených zpravidla všecka jádra současně 

 se dělí. Z toho lze souditi, že tu podnět k dělení dává 

 společná cytoplasma, v níž jsou jádra uložena anebo že 

 veškerá protoplasma v jedné buňce v určitém fysiologi- 

 ckém stavu se nalézá, který k dělení vede. V buňkách vět- 

 ších rozměrů a větším počtem jader opatřených šíří se 

 často dělení od jednoho konce k druhému, takže v celé 

 buňce různá postupně po sobě jdoucí stadia nalézáme. 

 Stav protoplasmy k dělení vedoucí šíří se tu zřejmě od 

 jednoho konce buňky ke druhému (na př. v mléčných buň- 

 kách pryšců). Konečně jsou i případy, kde v jedné buňce 

 všecka možná stadia dělení nepravidelně vedle jader ne- 

 dělících se shledáváme (zelená řasa Cladophora). 



P 1 a s t i d y tolikéž nevznikají zcela znova z cytoplas- 

 my ani z jádra, ani z mitochondrií, jak pro některé rošt-' 

 liny bezpečně lze stanoviti. U některých řas (Spirogyra) 

 přehrádka od postranní stěny prsténcovitě dovnitř buňky 

 vzrůstající rozděluje též páskovité, šroubovitě se vinoucí 

 chloroplasty. Chloroplasty přecházejí také z vegetativních 

 buněk do rozplozovacích a když z těchto nová vlákna vy- 

 růstají, přecházejí do nich chloroplasty z buňky rozplo- 

 zovací. Mimo to Spirogyra mitochondrií vůbec nem.á. U ja- 

 trovky Anthoceros každá buňka jatrovky obsahuje jeden 

 terčovitý chloroplast. Před dělením jádra rozdělí se pla- 

 stid, dceřinné plastidy postaví se na póly jádra, načež 

 teprve se vyvine dělící figura a přehrádka rozdělí buňku 

 ve dvě poloviny, z nichž každá obdrží jádro a k němu při- 

 ložený plastid. Také zde lze po celý vývoj rostliny od vý- 

 trusu počínaje sledovati plynulost, kontinuitu p 1 a- 

 s t i d ů, které se množí prostým zaškrcením. Cytoplasma 

 obsahuje sice mitochondrie, ale ty zde nemají k chloro- 

 plastům žádného vztahu. Podobně to lze dokázati u někte- 

 rých tajnosnubných cévnatých, jako u vranečků (Selagi- 

 nella). Odstraníme-li chloroplast z některé buňky, nedo- 

 vede jej z cytoplasmy znova vytvořiti. 



Méně přehledné jsou poměry u rostlin, které mají 

 v buňce mnoho chloroplastů, jak to je pravidlem téměř 

 u všech rostlin mechy listnatými počínaje. I zde lze na př. 

 pro listnaté mechy kontinuitu chloroplastů dokázati. Ale 

 u rostlin jevnosnubných mladé, dělící se buňky mají pouze 

 malé, bezbarvé plastidy, které nelze bezpečně od mitochon- 

 drií rozeznati, zvláště na fixovaných preparátech. Tu tedy 

 nelze bezpečně provésti důkaz kontinuity plastidů. 



Dělení plastidů lze označiti jako přím é, neboť 

 se děje pouhým zaškrcením bez podstatné změny jejich 



59 



