je mechanickým účinkům větru a dešťů a v němž musí 

 udržovati proti účinkům tíže své větve v určité poloze. 

 Hlavní však výliodu mají mnoliobuněčné rostliny v tom, 

 že mohou určité buňky výhradně na se vzíti 

 určité funkce a přizpůsobiti se k nim, spe- 

 cialisovati se. Má-li buňka všecky funkce vykoná- 

 vati, nemůže současně ke všem tak výhodně býti zařízena, 

 jako když se omezila na jednu hlavní funkci. Na př. buňky, 

 které mají dodávati rostlinnému tělu pevnosti, musí míti 

 tlusté blány málo tažné, což však je činí nevhodnými k to- 

 mu, aby se jimi rychle vodily látky živné s místa na místo, 

 nebo aby změnou objemu umožňovaly pohyb rostlinného 

 orgánu, jehož jsou součástí, nebo aby přijímaly živné 



Část stélky zelené řasy Hydrodictyon (vodní siť). Buňky jsou všecky stejné a tvoří kolonii. 

 Některé typy bakterií s brvami, a kokus bez brv. 



látky ze zevnějšku atd. Přizpůsobí-li se však buňka určité 

 hlavní (převládající) funkci, musí přijmouti určité vlast- 

 nosti, týkající se její velikosti, tvaru, struktury, chemické 

 skladby protoplasmy, fysikálních i chemických vlastností 

 a skulptury blány atd. Z toho vyplývá, že se buňky p ř i- 

 způsobené (specialisované) k různým funkcím, 

 budou v některých ze jmenovaných vlastností od sebe li- 

 šiti, rozrůzní, rozliší (diferencují) se. Specia- 

 lisace buněk souvisí tedy s diferenciací jich. Buňky 

 specialisované k určitým životním úkonům ztrácejí schop- 

 nost k úkonům jiným anebo se v nich schopnost ta sesla- 

 buje. Pozbývají schopnosti samostatně žíti a stávají se zá- 

 vislými na celku, v němž jednotlivé části se rozdělily 

 o úkony nezbytné ke zdaru celku. Trvalá existence tako- 



63 



