vého celku je možná toliko při vzájemné součinnosti 

 specialisovaných částí. Tato vzájemnost je podmíněna ja- 

 kousi jednotností, soustředěností životních výkonů růz- 

 ných orgánů, integrací jejich. Jednotnost a vzájemnou 

 závislost orgánů v živém jedinci lze pokusně dokázati, 

 neboť změna jedné části jeho může míti za následek 

 změnu jiných, přímo nezasažených částí, a pochody, které 

 vedou k odstranění oné původní změny a je-li spojena s po- 

 škozením celku, k jeho nápravě. Na př. přeřízneme-li vo- 

 divé pletivo (svazek cévní) v listu nebo lodyze, vytvoří se 

 oklikou kolem místa poranění nové pletivo vodivé, aby 

 bylo přerušení proudu živných látek odstraněno. Buňky 

 již v určitém směru specialisované mohou dle potřeby 

 změniti svou funkci a převzíti úkony jiné, při čemž se 

 ovšem také tvarové vlastnosti jejich změní. 



U jednobuněčných ústrojenců jediná buňka všecky 

 funkce životní musí vykonávati a je tudíž schopna zcela 

 samostatného života. Specialisovaná buňka mnohobuněč- 

 ného organismu nemá této samostatnosti, jsouc ústrojem 

 celku, a většinou nemá ani schopnosti úplně samostatně 

 žíti a životní funkce všecky vykonávati. Avšak jsou 

 mnohobuněčné organismy nižšího stupně, u nichž není 

 ještě diferenciace buněk, kde všecky buňky jsou stejné 

 tvarově, svými výkony i schopnostmi, jak to u mno- 

 hých jednoduchých řas a hub nalézáme. Někteří válecí 

 (Gonium, Eudoriua, Pandořina) skládají se z několika 

 zcela stejných buněk, které odděleny od mnohobuněč- 

 ného celku, zcela samostatně mohou žíti. Také vlákna ně- 

 kterých řas (Spirogyra, Zygnema, Oedogonium) jsou slo- 

 žena z buněk stejných tvarově i fysiologicky (nehledě ke 

 spodní buňce, kterou mohou býti přirostly k pevnému pod- 

 kladu). Rozpadnou-li se vlákna v jednotlivé buňky, což se 

 u některých řas (Mesocarpus, Spirogyra) snadno již sla- 

 bým tlakem přivodí, může každá buňka samostatně dále 

 žíti, živiti i množiti se. Tyto rostliny jsou vlastně jenom 

 nepravě zvány mnohobuněčnými. Od takovýchto sou- 

 borů stejných a stejnocenných buněk jsou všecky pře- 

 chody k mnohobuněčným rostlinám, v nichž jednotlivé 

 buňky anebo celé soubory buněčné se specialisovaly k urči- 

 tým výkonům, ztrativše při tom část samostatnosti svých 

 výkonů i část svých schopností. Mohou-li býti soubory 

 stejnocenných buněk označeny jako kolonie buněk, 

 mohl by soubor specialisovaných buněk býti nazván s t á- 

 t e m se značným rozlišením a s velkou vzájemnou závis- 

 lostí svých součástí. Také v živočišné říši jsou případy, 

 kdy ve vyššího jedince jsou seskupeny stejnocenné buňky, 

 tvoříce tak kolonie, jako u kořenonožců (Microgromia so- 

 ciaiis), bičíkovců a nálevníků (Epistylis). Ale všecka 



64 



