vzdálenosti. Vláknité buňky mohou míti stěny tenké nebo 

 stejnoměrně ztlustlé a rozvádějí se jimi většinou živiny 

 na větší vzdálenosti. 



Všecky buňky, ať jakéhokoli tvaru, mají-li blánu stej- 

 noměrně ztlustlou, pokud mají význam pro ztužení rost- 

 linného těla, shrnouti můžeme pod pojem sklerenchy- 

 m u, každou jednotlivou označíme jako sklereidu. Od nich 

 liší se buňky kolenchymatické tím, že blány jejich 

 jsou ztlustlé pouze v rozích, kde se větší poct blan stýká^ 

 ostatní plochy stěn jsou v kolenchymatickém pletivu 

 tenké. Tvary buněk těch mohou býti rozmanité. Také 

 kolenchymatické pletivo má význam mechanický, ale při 

 tom velké plochy neztlustlých iDlan umožňují vydatné pro- 

 stupování látek difusí mezi sousedními buňkami. Mimo 

 to mají kolenchymy blány čistě uhlohydrátové, po výtce 

 celulosní, jsou tedy tažné, elastické a vzrůstu schopné, 

 takže umožňují orgánu, v němž se nalézají, vzrůst do 

 délky, proto je nalézáme většinou v orgánech mladých a 

 ještě nevyrostlých. Sklerenchymy mají naopak stěny více 

 nebo méně zdřevnatělé, neschopné vydatnějšího vzrůstu 

 do délky, proto je shledáváme většinou v orgánech, které 

 již do délky nerostou. 



Tím však nejsou způsoby ztloustnutí blan vyčerpány. 

 Jmenovitě třeba uvésti velmi rozšířený způsob, kde má 

 buňka blánu pouze na jedné straně ztlustlou, jak 

 jmenovitě v oplodích a osemeních v ne jze vnějších vrst- 

 vách buněčných nápadně to je vyvinuto, méně význačně 

 ve velice mnohých pokožkách listů a lodyh vůbec. Jsou to 

 vrstvy ochranné. Dále buňky různého tvaru s blanami 

 opatřenými lištnami, t. j. lištnovitě ztlustlými místy. 



V pletivu složeném z buněk přibližně stejných vlast- 

 ností tvarových mohou býti vtroušeny jednotlivé buňky 

 odchylných vlastností, idioblasty. V parenchymy ne- 

 zřídka jsou vloženy ojedinělé buňky tlustostěnné (skle- 

 r e i d y) rozmanitého, nezřídka rozvětveného tvaru (a s t r o- 

 sklereidy). Mezi idioblasty můžeme také počítati ojedi- 

 nělé buňky se zvláštním obsahem, na př. s množstvím 

 tříslovin, s étherickým olejem (v oddenku puškvorce), 

 s krystaly šťovanu vápenatého a mléčnou šťávou. Exi- 

 stence těchto ojedinělých buněk dokazuje, že si buňky 

 přes spojení prostřednictvím plasmodesmů se sousedními 

 buňkami mohou do značné míry zachovati samostatnost. 

 Neboť kdyby toho nebylo, nemohly by zcela ojedinělé 

 buňky svůj způsob tloustnutí, nebo svůj způsob výměny 

 látek, vylučování a nahromaďování určitých sloučenin 

 jeviti. 



Buňky svými blanami a svým obsahem nemusí ve 

 mnohobuněčné, vícevrstevné rostlině veškeren prostor za- 



72 



