102 



Vorticella, Stcntor), a test mellső felében (pl. Glau- 

 coma, Kolpoda, Stylonychia ), annak közepe táján 

 (pl. Urocentrum), ez alatt (pl. Paramecium), vagy 

 végre még hátrább, csaknem (pl. Opistomum ) vagy 

 egészen a hátsó végén (pl. Microthorax), úgy, hogy a 

 szintén igen változó szájhelyzetü örvénykéknél hasz- 

 nált Pro-, Meso-, Opistomea kifejezések alig volná- 

 nak az ázalékállatkáknál elégségesek. 



Az ázalékállatkák szájának környezete többnyire 

 feltűnően eltér a testfelület többi részétől ; mindazon 

 különböző elkülönüléseket, melyek a száj környeze- 

 tét bélyegzik, Stein peristoma kifejezéssel jelöl, 1 me- 

 lyet már a fennebbiekhen alkalmam volt szájperem- 

 nek nevezni. A szájperem legegyszerűbb esetben öböl- 

 szerű vagy tölcséralakú mélyedést képez ; az előbbi- 

 jellemzi pl. a Kolpodát és Colpidiumot , az utóbbi a 

 Paramecium-nemet. Az Oxyíricha-, Euplotes- és As- 

 pidisca féléknél, valamint az összes Heterotrichek- és 

 Perürichek-nél, melyeknél a szájperem a legmaga- 

 sabb elkülönülést éri el, a szájperernet serték vagy 

 csillogó lemezkók szegélyezik, ezek az u. n. szájmel- 

 letti serték (odoraié Wimpcrn Stein), melyek majd a 

 test homlokrészéről a szájhoz csavarodó iveit vonalat 

 képeznek ( Oxytriclúna, Euplotina, Aspidiscina, Spi- 

 rostomea, Bursarina) , majd ismét az egész szájpere- 

 met egyszerű ( Stentorina és Tintinnodea ) vagy ket- 

 tős, néha többszörös (Vorticellina) csigajáratban 

 körülfutó pörge vonalat. A szájmelletti sertéktől 

 csak egyik (bal) oldalán szegélyezett szájperemű 

 ázalékállatkáknál a szájperem ellenkező (jobb) ol- 

 dalát állandóan egy szélesebb , vagy keskenyebb 

 hullámzó hártya szegi be. Bütsculi vizsgálatai sze- 

 rint, — mint már fennebb említem, s ezen állítás 

 helyességét saját vizsgálataim után megerősíthetem, — 

 a Vorticella félék szájából kiinduló, ú. n. rjeczkelöserte 

 voltaképen szintén egy széles hullámzó hártyának fe- 

 lel meg, mely csupán átmetszeti képben látszik serté- 

 nek. A szájperemet szegélyező sertéktől és huUámzó 

 hártyától körülvett majd kerek, majd fülkagyló- 

 alaku, majd megnyúlt, hosszúdad, lapos, vagy vájt 

 terület képezi az ú. n. peremmezőt ( Peristomfeld 

 Stein). 



A szájperemet néha csupán az igen terjedelmes 

 huhámzó-hártya szegélyezi , így pl. a Cyclidium 

 Glaucomá-nál,va,gy a Pleuronema Chrysalis-néLMás- 

 kor ismét egy folytonosan billegő hártya közvetetle- 

 nül a száj szegélyét futja körül, pörgén csavarodva : 



1 I. 78. 



így nevezetesen a Glaucoma sciviillans-nál s a Cine- 

 tochilum margaritaceum-nál. A STEiN-tól a Holo- 

 trichek rendébe foglalt ázalékállatkák némely kép- 

 viselőinél f például Lionoius , Amphileptus Cig- 

 n us ) ellenkezőleg csupán erősebb sertéktől képezett 

 vonal képviseli a szájperemet ; a Holotrichck legna- 

 gyobb részénél végre a szájj)erem egészen hiányzik, 

 vagy legfeljebb a száj körül egy övben elhelyezett 

 hosszabb csillószőrök képviselik, melyek élénken em- 

 lékeztetnek a szabadon rajzó I orticdlafelék s az 

 Acineták embrióinak csillókoszorújára. 1 



Mindezen, csak röviden érintett fontos elkülönü- 

 lések, melyeknek részletesebb, bár teljesen kielégítő- 

 nek mai nap sem mondható ismeretét kiválókig Stein 

 kitűnő vizsgálatainak köszönjük, az ázalékállatkák 

 rendszerezésénél igen fontos bélyegeket képviselnek. 

 Diesing meg is kísértette a csillószőrös ázalekállat- 

 kákat, vagy mint ő nevezi, az ostornélküli Prothel- 

 mintheket ( Proliul 'mintha amastiga) a szájperem 

 hiánya, illetőleg előfordulása szerint két főcsoportra, 

 a szájperemnélküliek (Amastiga aperistomata) és 

 szájperemesek ( Amastiga peristomatophora) csoport- 

 jára osztani; 2 ezen sok tekintetben igen ajánlatosnak 

 látszó osztályzási elv azonban Stein osztályzásával 

 szemben nem akadt követökre. 



A szájnyílás többnyire közvetetlenül megkülönböz- 

 tethető, csak a Loxophyllum, Lionoius és Amphilep- 

 tus- nemeknél záródnak az ajkak oly szorosan egy- 

 másra, hogy az ázalékállatka egészen szájnélkülinek 

 látszik, mint az Opalina. Saját, más helyen közölt 

 vizsgálataim szerint, 8 melyek a STEiN-éival 4 teljesen 

 megegyeznek, mindezen ázalékállatkák rendesen csilló- 

 szőrös ázalékállatkákból, leggyakrabban Vorticella- 

 felékböl álló zsákmányukra orrmányuk domború sze- 

 gélyével mintegy oda rögzítik magokat ; erre. összehú- 

 zódva, rászorítják magukat a zsákmányra, mire legott 

 egy hosszirányú rés hasad meg a szegély hosszában, 

 mely a zsákmány nagyságához képest az orrmánynak 

 majd hosszabb, majd rövidebb részére terjed ki. 

 A száj megnyíltával egyre tolakodóbb lesz a rabló, s 

 végre egy ügyes mozdulattal hirtelen ráhúzza magát 

 a zsákmányra s azt bélplasmájába szorítja. Erre az 

 ajkak elzáródnak s aszáj ismét nyomtalanul elenyészni 



1 Term. rajzi fiiz. II. köt. IV. fiiz. (1878) 234. 



2 Eevision iler Prothelmiiitherj. Abtbeil. Amastigert. 

 Sitzimgsb. der math. naturw. Class. d. k. Akad. 52. li. I. 

 Abtb. Wien. (1866) 505. 



3 Term. rajz. fűz. II. köt. 4. fiiz. (1878) 224. 



4 I. 80. 



