105 



tágulat nem tartozik a garathoz, s hogy nagy határo- 

 zottsággal nyilatkozott a mellett, hogy a tágulatot 

 s az ennek folytatását képező járatot külön hár- 

 tyás fal határolja, mit Wrzesniowski is megerősít. 1 

 Új továbbá a/.on felfogás, hogy a garat alatti tá- 

 gulat ugyomorkéDZÓ'dés első kísérleté »-nek, az ívelt 

 csatorna pedig nprimitiv beleső* -nek tartandó,' 2 vala- 

 mint az, hogy ezen csatorna a bélplasmában, azaz 

 Greeft szerint a testürt kitöltő chymushan szabadon 

 lebeg. 8 Ismételt "vizsgálatokra támaszkodva állíthatom, 

 hogy a garat, mint Greeff és Wrzesniowski állítják, 

 csakugyan az alatta levő orsóalakú tágulatba nyílik 

 s esillószőr-bojtot viselő vége igen világosan kivehető; 

 arról azonban, hogy ezen tágulat s a folytatását ké- 

 pező járat külön kettős körvonalú hártyával lenne 

 borítva, — s csak ilyen tekinthető külön falnak, — 

 nem győződtem meg. Az egész garat után következő 

 rész. mint a lüktető üröcskók s az ezekhez vezető jára- 

 tok, a kéregplasmáha vájt űrnek, illetőleg járatnak 

 látszanak, mi természetesen nem zárja ki annak lehe- 

 tőségét, sőt valószínűségét, hogy a kéregplasmának 

 tömöttebb határrége környezi. A cső lefutásában 

 azonban még ezen tömöttebb határréteg is határozot- 

 tan hiányzik. — E mellett szól azon GitEEFF-től is 

 felemlített körülmény, hogy a garat alatti tágu- 

 latból kinyomott falat majd hosszabb, majd rövidebb 

 ívet ír le, azaz : a falat a járat bármely pontján át 

 belenyomulhat a bélplasmába, tehát külön fala semmi 

 esetre sem lehet ; s egyedül a garat alatti tágulat össze- 

 húzódásának erélyétől függ, hogy a falat hosszabb 

 vagy rövidebb pályát vájjon a kéregplasmában. 

 Greeff teljesen érezte ezen ellenvetés fontosságát 

 s bizonyító ereje elöl azon egyetlen észlelettől sem 

 támogatott, egészen önkéntes feltevéssel igyekezett 

 kitérni, hogy a falatot vezető cső szabadon belelóg 

 a testürbe s a chymus nyomásától helyzetváltozást 

 szenvedhet. 



Mindezeket tekintetbe véve, azon eredményre 

 jutunk, hogy r a Vorticellaf éleknek igen bonyolódott- 

 nak látszó garatja lényegében nem tér el az Oxy- 

 tricha-félék és Parameciumok garatjától. A garat a 

 Vorticdla-féléknél is a kéregplasmának egy üregébe 

 nyíló kürtalakú cső. Az, a mit Lacumann pha- 

 rynxnak, Stk.in agarai orsóalakú végének, Bdtsohli 

 asophagusnak, Greeff első gyömotkísérletnek tekint- 



• Id. in. 297. 

 - Id. m. 205. 

 ■ Id. m. 203. 



Entz ti. Véglények. 



lietőtölcsérszerü tágulatnak nevez, egeszén homológ és 

 analóg az Oxytricha-félék és Parameciumok nyeldeklő 

 üröcsli jm I. Az eltérés csak abban áll, hogy az Oxytri- 

 cha-Jéléknél és Parameciumknál a. nyeldeklő íírocske 

 a falatot közvetetlenül a bélplasmába nyomja, míg a 

 Vorticella- féléknél, a kéregplasmában kivájódó majd 

 rövidebb majd hosszabb iveit járatút fut meg, mielőtt 

 a bélplasmába nyomódnék. 



A másik csoportba azon garatokat sorolom, melyek 

 mint a Holoprichek legnagyobb részénei, valamint 

 Stein Uypotrichei között a Chlamydodon- és Ervilia- 

 fé'ék családjába tartozó ázalékállatkáknál csillószőrö- 

 ket nem viselnek. Mindezen garatok közvetetlenül a. 

 bélplasmába vezetnek s majd sima, merev (Ei'VÜia- 

 félék), majd többé-kevésbbé terjedékeny hártyás csö- 

 vek. A szűkebb határok között terjedékeny garatok 

 közé tartozik a Chlamydodon-, Nassulafélék s a 

 Prorodon úgynevezett varsaalakú garatja, mely 

 finom hártyás falán hosszirányú sávokban elhelyezett 

 aláfelé elkeskenyedö s a garat belső űrébe kissé be- 

 szökellö tömött, rugalmas pálezikákat, fogpálczíkákai 

 visel. Ezen varsa-alakú garathoz igen hasonlít az 

 Enchelysl('lck\cgnngyo}>\> részenek rendkívül tágul é- 

 kony hártyás garatja, mely nyugalomban hosszirányú 

 redőkbe van szedve, melyek nyeléskor teljesen elsi- 

 mulnak. 



Mindazon ázalékállatkáknak, melyeknek szájuk 

 van, kétségkívül van alfelnyilásuk is, csakhogy ezen 

 szorosan elzárható nyilas rendesen épen csak az ürí- 

 tés pillanatában vehető észre. A mi elhelyezését illeti, 

 ez ép úgy változik, mint számos alsóbb állatnál, péld. 

 a tüskebőrűeknél s majd külön szájadzik (aHypotri- 

 éheknél, a Hetéről rich k és Holotrichek egy részénél), 

 majd a garat mellső részébe (a Vorticella féléknél), maja 

 ismét a lüktető üröcskével együtt nyilik (a Stentor-, 

 Spirostomum , egy lüktető üröcskéjű Bursariafé'éknél 

 s a Holotrichek nagy részénél). A kéregplasma felüle- 

 tes rétege, illetőleg a test cuticularis takarója, miként 

 a szájnyíláson, úgy valószínűleg az alfelnyiláson is 

 betüremlik, csakhogy rendkívüli finomsága miatt csak 

 ritkán különböztethető meg. E tekintetben a NyctO- 

 therus-nembe tartozó beterotrich ázalékállatkák képez- 

 nek igen figyelemreméltó kivételt, melyeknél az alfel- 

 nyiláson betörendő cuticula meglehetős hosszú, kissé 

 S-alakulag csavarodó, sima, szőrözetlen, garatszerű 

 alfelbelet képez, mely a, bélplasmába nyílik s a lük- 

 tető üröcske tartalmának kiürítésére is szolgál. 1 



1 Stein II. 338. 



14 



