106 



Hogy az ázalékállatkáknál a szájat, illetőleg a ga- 

 ratot az alféllel, avagy — ha, miként az épen említett 

 Nyctotherusoknál ki van fejlődve — az alfelbéllel ösz- 

 szekötő középbél egészen hiányzik, valamint az is, 

 hogy chymus-szal kitöltött emésztő űr nincs meg, az 

 előadottakban bőségesen kifejtetett. Az emésztés mun- 

 káját, a tömöttebb kéregplasmába elmosódva, minden 

 határ nélkül átmenő szemecskés, pépszerű bélplasina 

 végzi s az elnyelt táplálékrészecskék majd közvetetle- 

 nííl beágyazódnak a bélplasma állományába, majd is- 

 mét elnyelt víz által képezett udvartól környezteinek ; 

 az ezen táplálókrögöket tartalmazó gömbölyű nedvűrök 

 a már többször említett úgynevezett emésztő üröcskék, 

 melyeknek téves értelmezése EHRENBERG-et a sok- 

 gyomrn emésztő készülékről szóló tanra vezette. 



Az ázalékállatkák, valamint a többi evő véglények 

 is, táplálékukat épen úgy megválasztják, illetőleg meg 

 nem választják, mint a magasabb állatok. Vannak kö- 

 zöttük miudenevök, melyeknek falánk szája minden 

 élőt vagy szerves eredetű foszlányt, a mi csak belefér, 

 egysejtű moszatokat, állati s növényi véglényeket, 

 kisebb sugárállatkákat, apró héjasokat stb. elnyel; 

 ilyenek pl. a nagyobb Oxytricha-, Stentor- és Spiro- 

 stomumfélék , stb. Mások ellenben kiválólag, vagy 

 ha szerit tehetik, kizárólag egyféle táplálékot vesznek 

 fel; így pl. a Ghlamydodon- és Erviliafélék rendesen 

 Diatomeákból, a Nassulafélék Oscillariákból óluek s 

 csak ritkán, úgy látszik csak kényszerűségből nyelnek 

 el Palmellaceákat, míg a kisebb Oxytricha-, Aspi- 

 disca- s Euplotesfélék válogatás nélkül minden Pal- 

 mellaceát s egyéb apró moszatot megesznek ; az Enche- 

 lys- és Tracheliusfélék ismét csaknem kivétel nélkül 

 csillószőrös ázalékállatkákat, az Amphileptusok s a 

 Trachelius Ooum különösen Vorticelh féléket nyelnek 

 el s ezeknek telepeiben gyakran iszonyú jmsztításokat 

 végeznek. 



Az ázalékállatkák igen nagy része asztalközösség- 

 ben (eommensalismus) él más állatokkal s ezeknek 

 ürüléke, mely félig megemésztett Palmellaceák s egyéb 

 egysejtű moszatok tarka zagyvalékából áll, lucullusi 

 terített asztalt képez számukra. Ide tartozik a Vorti- 

 cellafélék legtöbb képviselője, melyek nagyobb kerék- 

 állatkákra, héjasokra, rovarálezákra, csigák és kagylók 

 héjára, vagy a vizi növényeken ülő kerékállatkák tár- 

 saságában telepednek le, s a mi ezeknek ürülékei- 

 ben még megehető, mindazt értékesítik. Hasonló asz- 

 talközösségben élnek az édesvízi Hydrákon szaladgáló 

 tojásdad polyptetvek (Kerona Polyporitm) a Hy drá- 

 vai, míg a tányeralakú, keringő polyptetvek ( Trieho- 



dina Pedieulus) a Hydrák, kagylók s halak testfelü- 

 letét, a Tritonok húgyhólyagában élők pedig a hólyagot 

 borító nyálkából élnek, épen úgy, mint a kagylók 

 köpenyén s kopoltyúin sürgölődő Gonchophthirusok a 

 kagylók nyalkájából. 



A pocsolyák fenekére apró vizi állatocskák ürülé- 

 kéből lerakodó finom iszap szintén gazdag táplálék- 

 készletét rejt magában, s számos ázalékállatka, péld. 

 a Parameeium Aurclia, az Ophryoghna atra,a Cyr- 

 tostomnm leucas, a Eoxod.es Rostrum, a Metopus 

 sigmaides stb. különböző gyökérlábúval s Flagelláttal 

 együtt ezen iszapon él s ebben keresi táplálékát. 



A más állatok felületére telepedett ázalékállatkák- 

 tól a legközelebbi lépés átvezet azokhoz, melyek állan- 

 dóan más állatok bélcsőjében tartózkodnak s gazdá- 

 juk ételének morzsáiból, vagy csak azon táplálék 

 részecskéiből élnek, melyek emésztetlenül jutottak a 

 végbélbe. Ilyenek az Ophrgoseolexfélék, melyek az Iso- 

 trichával együtt állandó lakói a kérődzők bendőjé- 

 nek ; ilyenek továbbá a Balantidium, Nyctotherus és 

 Plagiotoma-nemeíhe tartozó heterotrich ázalékállat- 

 kák, melyek közül a Balantidiufnok a disznónak s 

 alkalmilag az embernek (B. coli), vagy a kétéltűeknek 

 (B. Entazoon, B. elongatum, B. duodeni), a Nycto- 

 therusok a békáknak (N. cordiformis) a Periplaneta 

 orientalisnak és Gryllotalpának ( N. ovális), aHydro- 

 philus piceusnak ( N. Gycerianus), a Julus margina- 

 lisnak (N. velox), a Plagiotoma Lumbrici pedig a 

 földigilisztának többnyire vég-, ritkábban középbelé- 

 ben tanyáznak, gyakran Opcdinafélék s néhány Fla- 

 gellatnak ( Cercomonas, Bodo, Trichomonas, Hexa- 

 mit a, Lophomanas fajok) és Amabák társaságában. 



Mindazon, más állatokban tartózkodó ázalékállat- 

 kák, melyek szájjal, garattal vannak ellátva s magok 

 emésztenek , ha Lepelletier de Saint-Fargeau 

 precziz körülírását , hogy csak azon szervezetek 

 élősdiek , melyek más szervezeteknek áthasonított 

 anyagaiból táplálkoznak, nem pedig azok, melyek 

 gazdájokuak ételében osztozkodnak, 1 elfogadjuk : élös- 

 dieknek nem, hanem csakis asztalközösöknek tartha- 

 tók. A szájnélküli Opalinafélék ellenben, melyek úgy 

 minta Gr egarinák a, gazdájok által áthasonított anya- 

 gokat egész testfelületükkel szívják fel, valódi élősdiek : 

 a kétéltűek végbelében élők ugyan gazdájukat bizo- 

 nyára nem igen fogják megrövidíteni, mások ellen- 



1 P. J. van Beneden, die Scbmarotzer des Thierreicbs. 

 Internationale wissensebaftl. Bibliotbek. 18. B. Leipzig. 

 (1873) 7. 



