109 



tást teszi, mintha az alakját folytonosan változtató 

 protoplazmatest táplálékára magát mintegy ráöntené 

 s mintha a kéregplasma bármely pontján képes l9nne 

 megnyílni s a benyelt táplálék felett ismét összefolyni. 

 Az egynyilású tokot lakó gyökérlábúak, melyek testük- 

 nek egy bizonyos pontján veszik fel táplálékokat, az 

 alakjukat folytonosan változtató Amochak-nál minden- 

 esetre sokkal alkalmasabbak lennének a száj kimuta- 

 tására, állandó szájnyílást azonban ezeknél sem lehe- 

 tett konstatálni. 



Levélzöld-testecskék s ei/i/éli festőanyagok. 



Minthogy a véglényeknél előforduló festőanyagok 

 felfogásom szerint a legszorosabb viszonyban állanak 

 a véglények táplálkozásával, legczélszerübbnek tartom 

 azokat ezen a helyen tárgyalni. 



A festőanyagok között élettani jelentőségénél fogva 

 a legelső hely a levélzöldet illeti, mely részint mint 

 tiszta smaragdzöld, szoros értelemben vett levélzöld 

 (ehlorophyll), részint pedig phycocyánnal, phycoxan- 

 thinnaléa phycoerythrinndl keveredve, mint kékeszöld 

 (phycochrom), bőrszínű (diatomin) és vérpiros (rho- 

 dophyll) festőanyag a véglényeknél igen el van 

 terjedve. 



Tiszta vagy módosult levélzöld tartalmukkal 

 különösen kitűnnek a moszatokkal oly szorosan össze- 

 kapcsolt Flagellátok, melyek közt azon 15 család 

 képviselői közül, melyeket Stein az állatország tag- 

 jainak tekint, a Dinobnjium-, Chrysomonas-, I ol- 

 vox-, Hydromorium-, Ghloropeltis- és EugUna-íélék. 

 valamennyien, a Chlamydomonas- ós Cryptomonas- 

 féléknek pedig egy része tiszta vagy módosult levélzöl- 

 det tartalmaz s a növények módjára hasonítát. Ugyanez 

 áll a ( 'iliojlaijellatok legnagyobb részéről is. A levél- 

 zöld ezen Flagellátok legnagyobb részénél az egész 

 sejtet színezi, legfeljebb az ostorvég színtelen, épen 

 mint a moszatok rajzóspóráinál, vagy kisebb-nagyobb 

 területen a farkvég is színtelen, így nevezetesen a 

 GhloropeÜis- és Ew^iena-féléknéL Ritkábban képez a 

 levélzöld két oldalt lefutó szalagot, mint pl. a Dino- 

 /'(•////(///-félékuél s a Chrysomonas- és < 'ryptomonas- 

 félék egy részénél; még ritkábban gömbölyűdet!, ke 

 reken lapított, vagy tojásdad testecskéket, mint pl. 

 némely Ghloropeltis- és Fttyb /ía-fólének smaragdzöld 

 levélzöldje ; vagy végre szabálytalan alakú, karéjos 

 körvonalú testecskéket, mint némely Peridinium-íé- 

 lének bőrszínű festőanyaga. 



A Flagellátokon kívül még számos csillószőrös 

 dzalékállatka es gyökérlábú is tartalmaz levélzöldet, 



mely azonban sohasem színezi egyaránt a protoplaz- 



mát, hanem gömbölyüded, néha kissé lapított, ko- 

 rongalakú, élesen körülírt testecskék alakjában for- 

 dul elő. 



A csillószőrös ázalekállatkák között levélzöld tar- 

 talmukkal kitűnnek a következők: Vorticella Cam- 

 panula, Epistylis plieatilis, Ophrydium versatile, 

 Vaginicóla crystallina, Stichotricha secunda, Euplo- 

 tcs Charon, E. Patella, Spirostomum ambiguum, 

 Climacostomum virens, Stentor polymorphus, St. 

 igneus, Bursaiia chlorostigma, Cyrtostomum Irmus, 

 Paramecium Bursaria, Coleps hirtus, Loxodes l!<>- 

 strum, Amphileptus longicollis, Holophrya Ovum, 

 Enchelys gigás. Ezen sorozatból látható, hogy a levél- 

 zöld-testecskók jelenléte az ázalékáhatkáknak nem 

 egy bizonyos csoportját jellemzi, hanem hogy a leg- 

 különbözőbb családokban fordulnak elő lovelzöld-tes- 

 tecskéket tartalmazók. A levélzöld-testecskék külön- 

 ben ugyanazon fajnál sem fordulnak elő állandóan, 

 és Stein bizonyára jogosan állítja, hogy két ázalék- 

 állatka, mely csupán a levélzöld jelenléte vagy hiánya 

 által tér el egymástól, ugyanazon fajhoz tartozónak 

 tekintendő. 1 így pl. az EuRENBERo-től a levélzöld- 

 testecskék jelenlétére alapított Bursaria vernalis, Co- 

 leps viridis és Vorticella chlorostigma bizonyára nem 

 egyéb, mint & Bursaria (Cyrtostomum Stein, Fron- 

 tania Clap. et Laciim.) leucasnak, Coleps hirtusnak 

 és Vorticella Campanulándk levélzöld testecskéket 

 tartalmazó változata,* a Stentor Muelleriben pedig a 



1 I. 65. 



* Stein monográfiájának harmadik részében (28.) 

 mellesleg felemlíti, hogy a Vorticella chlorostigma, mely ki- 

 zárólag csak tőzeges mocsárokban él, önálló faj ; én ezen 



Vortíceüdt a Kolozsvár körüli tőzeges mocsárokból igen jól 

 ismerem s összehasonlítván a nagyobb állóvizekben élő 

 azon Vorticella-fajjal, melyet én Ehrenbeeo V. < 'ampanuld- 

 jávai (Die Infusionsthierchou. Taf. XXV. fig. IV.) tartok 

 azonosnak, meggyőződtem, hogy, a levélzöld-testecskéket 

 nem tekintve, a két Vorticella-fa.} között különbség egyáltalá- 

 ban nincs, s azért legkevésbbé sem habozhatom ezen két 



YiiitiirUát, mint azt már egy alkalommal tettem (Az alsóbb- 

 rangú állatoknál előforduló levélzöld-testecskék természeté- 

 ről. Kolozsvári Orvos-természettudományi értesítő. 1876. felír. 

 25-én tartott szakülés.), egy fajba egyesíteni. Hogy ezoii 

 faj csakugyan azonos-e a szerzők V. Campanvldjdval, ezt ez 

 idő szerint, midőn a Vorticdla-HQm fajainak meghatározá- 

 sánál kizárólag EHRENUEKG-nek sok tekintetben hiányos 

 leírására vagyunk utalva, a Vorticeüa-íajók pontos revízió- 

 jáig véglegesen eldönteni nem lehet ; e miatt azonban azon 

 tényállás, hogy, mint más levélzöldet tartalmazó ázalék- 

 áhatkáknak, úgy a Vorticella chlorostigmának is megvan 

 levélzöldnélküli változata, mit Bem veszít értékéből. 



