112 



mecskék nagy mennyiségben szabadon is fordulnak 

 elő a Stentor igneús kéregplasmájában, melyek ennek 

 sajátságos vöröses ametiszt színt kölcsönöznek, s mi- 

 vel ezen szemecskékkel egészen telezsufolódott levél- 

 zöld-gömböcskéket gyakran szétesésben lebet találni, 

 alig férhet kétség hozzá, hogy a Stentor igneus színét 

 kölcsönző szemecskék a — levélzöld-testecskék ter- 

 mékei. A Stentorok levélzöld-testecskéin végre erős 

 nagyítás s éles világításnál végzett megfigyelésénél 

 néha még két világos foltot lehetett megkülönböztet- 

 nem, melyek mint a lüktető szemecskék váltogatva 

 megjelentek s ismét elenyésztek, s melyeket valószínű- 

 leg Balbiani is látott s világos kerek foltoknak rajzolt. 

 A. testecskék szaporodása, miként Schultze és Bal- 

 biani leírta, oszlás útján történik; még pedig majd 

 egymás után oszlanak 2 — 4 részre, majd egyszerre 

 lép fel 4, de még sokkal gyakrabban 3, a testecskék 

 középpontján találkozó osztó sík, s az ilyen módon 

 létrejövő 3-as oszlási csoportok a leggyakoriabbak. 



Az előadottakból látható, hogy a véglények levél- 

 zöld-testecskéi több részlet által eltérnek a növények 

 levélzöld-testecskéitől, ellenben nagyon megegyeznek 

 a Pallmellaceákhoz tartozó egysejtű moszatokkal, s 

 méltán ébredhet azon sejtelem, hogy voltaképen 

 nem is tartoznak az illető véglényekhez, 

 hanem külön, önálló szervezetek, melyek 

 az illető véglények kéregrétegébe (illetőleg 

 bizonyos állatok entodermájába vagy mesoderrná- 

 jába) csupán befészkelték magukat, teszem 

 Eeinke, Janczewski, Cohn, Kny, Strasburger, 

 IIkinsch és Schulze E. F. vizsgálatai szerint, a szá- 

 mos Palmellacea, Zoosporea, Floridea és Phycochro- 

 macea különböző növények és szivacsok szöveteibe. 



Ezen feltevés helyességének nagy valószínűsége 

 mellett szól a Radiolárok ú. n. sárga sejtjeinek 

 CiENK0wsKi-től felismert természete, mely sejtekkel 

 Greeff és mások, felfogásom szerint, annál jogosai >1 ián 

 tekintik a Heliozoumok zöld testecskéit homológok- 

 nak, minthogy némely Hcliozoiim, pl. az Acanthocys- 

 tis spinif érának* testecskéit nem zöld, hanem sárga 

 festőanyag színezi. — Ezen sárga sejtek, melyek 



1 V. ö. Cohn, Ueber parasitische Algen. Beitriige z. 

 Biologie der Pflanzen. II. H. Breslau (1872) 87. Reinsch 

 Beobaeb. üb. entopbyte u. entozoiscbe Pflanzenparasiten. 

 Bot. Zeit. 1879. No. 2 — 3. Reinke, Zwei parasitiscbe Algen. 

 Bot. Zeit. 1879. No. 30. P. E. Schulze. Untersucb. tib. 

 den Ban und die Entwickl. der Spongien. ZWZ. XXXII. 

 (1878) 147. 



- Greehf. Ueber Radiolarien etc. AMA. V. (1869) 4-93 



tudvalevőleg bizonyos Radiolárok tokonkívüli sar- 

 codéjába vannak ágyazva, meglehetős vastag, színte- 

 len burokkal körülzárt mintegy 0*005— 00:2.3 mm. 

 nagyságot elérő, gömbölyüded vagy tojásdad, sárgás- 

 barna festőanyaggal színezett testek, jól kifejlett 

 maggal s gyakran néhány keményítöszemecskével. 



Szaporodásuk, mint már Müller János is ismerte, 

 oszlás útján történik. Cienkowski azon észleletére tá- 

 maszkodva, hogy a Sphaerozoumok sárga sejtjei uRa- 

 diolár elhalta után vastag, kocsonyás burokkal veszik 

 magokat körül, melyet egy idei pihenés után ismét el- 

 hagynak s azután oszlás útján szaporodnak s szabadon 

 tovább élnek, bizonyára jogosan alapította azon, már 

 fennebb előadott felfogását, hogy a sárga sejtek a 

 Radiolárok szervezetének kiegészítő részei nem lehet- 

 nek, hanem önálló, egysejtű szervezetek. 1 Hertwig 

 Bikhard, ki Cienkowski felfogását előbb határozot- 

 tan elvetette, 2 csakhamar feléje kezdett hajlani, 8 mig 

 legújabban egész határozottsággal magáévá tette 

 azt, még pedig azon vizsgálatok alapján,* hogy a 

 Radiolárok sárga sejtjeivel teljesen megegyező szer- 

 vezetű barna-sárga, vagy sárga-zöld sejtek egészen 

 állandóan előfordulnak bizonyos Actiniák (Anthea 

 Cereus, A. cinerea, Adamsia diaphana, Actinia aurán - 

 tiaca) entodermjének sejtjeiben, mig másokban egé- 

 szen hiányoznak, vagy csak szórványosan fordulnak 

 elő. « Tekintetbe véve a kimutatott előfordulási mó- 

 dot, — mondja a két Hertwig, 5 — kevés látszik a mel- 

 lett szólani, hogy a sárga sejtek az Actiniák szöveté- 

 nek normális alkatrészei. Hogyan lehetne különben, 

 hogy egyes fajoknál az egész entodermben el vannak 

 terjedve, más közel rokon fajoknál egészen hiányoz- 

 nak, vagy a mi még kevésbbé magyarázható meg, 

 csak egészen sporadikusan találhatók. Ellenben oly 

 jelenségek ezek, melyek élősdi szervezetek elterjedé- 

 sénél a rendes megfigyelések közé tartoznak. Közel 

 rokon állatfajok közül egyesek tudvalevőleg kedvező 

 tanyát szolgáltatnak idegen betolakodók számára, 

 míg másik ismét csekélyszerü s nehezen megállapít- 

 ható okokból immunitással vannak ellenükben fel- 

 ruházva'. Hogy az Actiniák sárga sejtjei egészen 

 önálló szervezetek, e mellett szól továbbá még azon 



1 Ueber Schwarmerbildung bei Radiolarien. AMA. VII. 

 1871. 



2 Zur Histologie der Radiolarien. Leipzig. (1876) 19. 



3 Der Organismus der Radiolarien. Jena. (1879) 118. 



4 Oscar und Richárd Hertwig, Die Actinien anato- 

 miseh und histologiscb untersucht. Jena. (1879) 39—44. 



r ' Id. m. 42 



