-H3 



körülmény, hogy nagy mennyiségben előfordulnak az 

 Actiniáktól kiválasztott nyalkában, melynek fosz- 

 lányaiban tovább élnek és szaporodnak. Ezen észle- 

 letekre támaszkodva Hertwig, előbbi felfogását el- 

 hagyva, jogosan kimondhatta, hogy az oly külön- 

 böző lényeknek, Radiolárok- és Actiniáknak 

 látszólag szervezetéhez tartozó sárga sejtek, 

 betolakodott önálló szervezetek, azaz: az élős- 

 diséget tágabb értelemben használva, egy- 

 sejtű élősdi lények. 



Ha ezek szerint véglegesen eldöntött ténynek tart- 

 hatjuk azt, hogy az Actiniák entodermjében s a 

 Radiolárok tokon kívüli sarcodéjában előforduló 

 sárga sejtek önálló, külön szervezetek: vájjon a priori 

 nem bir-e a legnagyobb valószínűséggel azon felte- 

 vés, hogy a zöld Hydrának entoderm-scjtjeiben, a 

 Heliozoumok protoplazma-testének külső rétegeben 

 s a különböző ázalékállatkák kéregrétegében, vala- 

 mint az örvénykék mesodermjében előforduló zöld 

 gömbök, melyeket a Heliozoumok egyes 1 ni várai 

 a sárga sejtekkel homológoknak tartanak, szintén 

 önálló szervezetek, egysejtű moszatok, s nem tartoz- 

 nak az illető véglénynek vagy állatnak szervezetéhez ? 

 Hiszen ezen ú. n. levélzöld-testecskék, szervezeti viszo- 

 nyaikat tekintve, megegyeznek a Palmella-félékkel, 

 nevezetesen ama a Chlorococcum infusionummal való- 

 színűleg azonos Palmella-félével, mely Rbinsch vizs- 

 gálatai szerint l gyakran található a Sphagnum lati- 

 folium leveleinek sejtjeiben, s miként észleleteim 

 szerint hozzá tehetem, a Rhaphidmm-, Leptothrix-, 

 Anabaena- és Nostoc-fajokkal együtt a legkülönbö- 

 zőbb vízi növények (pl. Potamogetan, Lemna, Chara) 

 szöveti elemeiben. 



A mi mellett már a priori a legnagyobb valószí- 

 nűség szól, azt a zöld testecskéknek a véglény testén 

 kívül való tenyésztésére irányuló kísérleteim minden 

 kétség fölé emelték. Ezen kísérleteknél a puszta szem- 

 mel is jól látható Stentor pohjmorphust használtam, 

 melynek több egyénét finom gerelylyel széttéptem s 

 tiszta forrásvizet tartalmazó óraüvegben nedves ka- 

 marába tettem s napról-napra vizsgálván, meggyő- 

 ződtem, hogy a zöld testecskék a Stentorok szétron- 

 csolt ezafataiban tovább élnek és szaporodnak. Az 

 észlelés első uapjaiban a szétszakgatott Stentorokon 

 természetesen baktériumok jelennek meg, melyek a 

 zöld testecskék nagy részét elpusztítják, ha azonban 

 a vizet időről-időre óvatosan leöntjük s frissel cserél- 



1 Bot. Zeitg. 1879. Nr. 2. p. -> l. 

 Kntz (i. Véglények. 



jük fel, a baktérium-epidémia ismét megszűnik s a 

 zöld gömbök üde zöld színüket megtartva, szaporod- 

 nak, növekednek s belőlük különböző egysejtű Pal- 

 mellaceák: Scenedesmus- I Rhaphidium-), Palmella-, 

 Chlorococcum-fajok, Chlamydomonasok és Eiiglcnák 

 fejlődnek, sőt egyes gömbök még csírázásnak is in- 

 dulnak és Stygeoclonium-fonalakká nőnek ki. 



Ezen kísérlet kettőt bizonyít; először azt, hogy 

 az ú. n. levélzöld-testecskék önálló szervezetek, melyek 

 nem tartoznak a véglény szervezetéhez s azért ezekéi 

 ezentúl állevélzöld-testecskéknek akarom nevezni; má- 

 sodszor pedig azt, hogy különböző moszatok és zöld 

 Flagcllátok képesek az ázalékállatkák plasmájában a 

 Palmella-félék bélyegeivel biró igen apró gömböcs- 

 kék alakjában tenyészni, mi teljes összhangzásban 

 áll CiENKowsKi-nak azon állításával, hogy igen 

 valószínű, hogy a Palmelláceák nagy része 

 más moszatoknak csupán egyik tenyészési 

 alakját képviseli. 1 



Az állevélzöld-testecskéknek faj szerint meghatá- 

 rozható moszatokká való átalakulását különben már 

 az élő ázalékállatkákbau is lehet észlelni. Legalkal- 

 masabb erre ismét a Stentor polymorphus, melynél, 

 ha hosszabb ideig tartatik oly vízben, mely időről 

 időre nem újíttatik meg, a zöld gömböcskék átalakul- 

 nak, s az ily Stentorok lassankint az említett mosza- 

 toknak, Flagellátoknak s egy-két sejböl álló satnya 

 maszatfonalaknak valóságos élő gyűjteniénytáraivá 

 válnak s a kéregplasmából lassanként bele nyomód- 

 nak a bélplasmába, a hol megemésztetnek, s a zöld 

 Stentorok végre egészen színtelenekké válhatnak. Az 

 sem ritka eset, hogy egyes ily megváltozott ilevél- 

 zöld-testecskéki) a Stentor vízedényébe nyomulnak, s 

 azon vígan úszkáló két Euglena, melyet Stein egy 

 Stentor vizedényében ábrázol.- nehezen jutott a bél- 

 plasmából a vízedénybe, miként Stein véli, hanem 

 nyilván a kóregplasmában fejlődött s innen nyomult 

 a vízedónybe. 



Az ázalékállatkák zöld testecskei természetének 

 felismerésére igen tanulságos tárgyat képez a Sticho- 

 tricha secunda is. Ezen ázalékállatkának azon példá- 

 nyai, melyek tőzeges pocsolyákban gyakran tömény- 

 telen mennyiségben találhatók, sűrűn álló s egészen 

 egyforma zöld gömböcskéket tartalmaznak, míg a 

 nagyobb álló vizekben élő példányok vagy szmtele- 



1 Ueber Palmellen-Zustaud bei Stygeoclonium. Bot. 

 Zeit. 1876. Nr. 2. u. 5. p. 70. 

 II. Taf. V. fig 2. X— X. 



15 



