iOO 



ban azalatt, niígy az oesophagus alapján a második 

 képződik, nem marad helyt, hanem peristalticus nyo" 

 más befolyása alatt tovább és tovább nyomul a bél" 

 csőbe, mely előtte megnyílik, mögötte pedig kimond- 

 hatatlan rugalmassággal elzáródik. A bél hártyás falá- 

 nak s a sarcodicus állománynak rendkívüli rugalmas- 

 sága okozza, hogy a táplálékrög minden oldalról egyen- 

 lően nyomatván, gömbalakját az egész bélcsatornán 

 való végighaladásában megtartja, s ezen haladása alatt, 

 miközben emésztés alá esik, melynek munkáját per- 

 sze nem ismerjük, egyre kisebbedik, s a szilárd anya- 

 gok, melyeket magába zár, emésztés alatt alakjuk- 

 ban, nagyságukban és színezetükben megváltoznak. 

 A táplálékrög végre az alfélhez ér s itt gyakran bizo- 

 nyos ideig megreked, mielőtt kivettetnék. Az sem 

 épen ritka, hogy ez emésztési folyamat következtében 

 több, tömegében megfogyott rögöcske ezen helyen, 

 mielőtt kivettetnék, egyetlen tömegbe egyesül." 1 



Ezen leirás tagadhatatlanul elég hü képét adja 

 azon pályának, melyet a nedvudvartól körülvett táplá- 

 lekrögöcskék, például egy Vortiiellá-nál vagy Parame- 

 ctum-néi emésztés alatt a bélplasmában megfutnak, 

 de nem győzhet meg arról, hogy a pálya lefutásában 

 ama végtelen finom, rugalmas, hártyásfalú bélcső csak- 

 ugyan megvan. Fromentel kétségkívül ugyanazon té- 

 vedésbe esett, mint Ehrenberg, t. i. a táplálékrögök 

 által megfutott pályákba beleképzelte a belet, melyet 

 közvetetlenül nem látott; ő csak annyiban tér el Ehren- 

 BERG-töl, hogy ez utóbbi a nedvudvartól környezett 

 táplálékrögöket, u. u. emésztő üröcskéket, a bélen lógó 

 gyomroknak, Fromentel ellenben a bél lefutásában 

 kitáguló öblöknek tekintette. Ugyanazon érvek, me- 

 lyekkel Dujardin a sokgyomrú bélkészülékeket meg- 

 czáfolta, a FROMENTEL-féle öblözetes bél jelenlétét is 

 kizárják. Fromentel tana valóban nem kíván újabb 

 czáfolást s itt csak néhány ellenvetés rövid felemlíté- 

 sére akarok szorítkozni. 



Ha a táplálékrögöcskék kiüön hártyától hatá- 

 rolt szabályos lefutású bélcsőben haladnának, egyál- 

 talában nem lehetne megmagyaráznunk, mily módon 

 juthatnak emésztőüröcskék a bélplasmának azon ré- 

 szébe is, mely a beleső lefutásán kívül esik. Igaz 

 ugyan, hogy a táplálókrögöcskék igen gyakran csakis 

 a Fromentel leirta pálya mentében fekszenek, de 

 azért minden búvár tapasztalhatta, hogy gyakran 

 az egész bélplasma zsúfolásig telve van táplálókrö- 

 göcskékkel és emésztőüröcskékkel ; továbbá arról is 



1 Id. m. 33—34. 



könnyen meg lehet győződni, hogy a Fromentel le- 

 irta irályán haladó üröcskék egymást helyükből gyak- 

 ran kimozdítják, pl. a plasma külső részéből annak 

 belsejébe nyomják, s hogy a bélplasma élénk keringése 

 alkalmával az ennek külső rétegében lévő emésztő 

 üröcskéket az áram magával viszi, míg a bélplasma 

 czentrális részében levő emésztő üröcskék vagy táplálék- 

 rögök mozdulatlanul maradnak. Fromentel továbbá 

 fenn idézett szavaiban azt mondja, hogy a Stentorok- 

 nál a bélcső egyenes vonalban húzódik az oesophagus- 

 tól az ázalékállatka alsó testvégéig, hogy az ellenkező 

 oldalon fölfelé kanyarodva, az örvényző korong alján 

 fekvő alfelnyíláshoz érjen. Ha ez áll, úgy természetesen 

 csak a jelzett lefutású bél hosszában lehetnek táplá- 

 lékrögök, nem pedig szétszórva az egész entoplasniá- 

 ban, s íme, még a Fromentel munkájához tartozó 

 rajzoknál is 1 szétszórva vannak a Stentorok táplálék- 

 rögöcskéi ábrázolva, mi a természetnek ugyan telje- 

 sen megfelel, de hangosan protestál Fromentel tana 

 ellen ! - - A Stylomjchiá-ná\, Kerané-nél s több más 

 ázalékállatkánál a bél, Fromentel szerint, tág hasa- 

 dék alakjában húzódik a szájtól egészen az alfélig. Ez 

 merőben képzelhetetlen s homlokegyenest ellenkezik 

 a Fromentel munkájának illusztrácziójával is. Az Oxij- 

 triehaféléknél ugyanis a száj, a száj perem (peristema) 

 alsó zugában vau s innen balról igen rövid garaton 

 át egy, az ázalékállatka jobboldali testfelébe hajló 

 nyeldeklö tiröcskébe vezet, mint ezt Jobard-Muteau 

 úrhölgy egyik rajza 2 igen híven adja vissza ; ha már 

 most a tág hasadékhoz hasonló (mialatt kétségkívül 

 csakis a tényleg tág hasadékhoz hasonló nyeldeklö - 

 üröcske érthető) egyenesen vezetne az alfélhez, úgy vi- 

 lágos, hogy ennek az ázalékállatka jobb oldalán kel- 

 lene lenni; tudjuk azonban, hogy az alfeluyilás nem 

 itt van, hanem a lüktető üröcske alatt az ázalékállatka 

 testének ellenkező, baloldali szegélye mentében. Meg- 

 engedve már most még azt is, hogy ndirectement* 

 alatt nem egyenes lefutás, hanem azon legrövidebb 

 út értendő, mely a szájtól az alfelnyíláshoz vezet : ez 

 esetben a bélnek, az ázalékállatka testének egyenlí- 

 tői táján, kissé lefelé hajló O alakú csövet kellene 

 képezni; de ez esetben is váljon mily magyarázatot 

 adhatnának azon táplálékrögöcskéknek, melyek Jo- 

 baed-Muteau úrhölgy rajzain 8 részint szabálytalanul 

 vannak szétszórva, részint a test szegélyének mentó- 



1 Pl. I— II, 

 - Pl. 11. fig. 6. 

 3 Pl. XIII— XIV. 



