íl!) 



időben kt-t búvár ismét a legnagyobb határozottsággal 

 emelt szót az ázalékállatkák belének előfordulása 

 mellett. Ezeknek egyike, Balbiant, a Didinium nasu- 

 tumnak tulajdonit belet, 1 Fromentel pedig az ösz- 

 szes csillószőrös ázalékállatkáknak, süt hajlandó még 

 a Flagellátok- és Amoebáknak is belet tulajdoní- 

 tani. 9 



Fromf.ntel, — ki az összes csillószőrös ázalék- 

 állatkákra, Flagellátokra, Schyzomycetekre és Amoe- 

 bákra kiterjedő nagyszabású munkája kidolgozá- 

 sánál Jobabd-Müteaü úrhölgy becses részleteinek 

 daczára, egészben mégis csak dilettánsszerü vizsgála- 

 tain kívül csupán a Clapabéde és Lachmann tanul- 

 mányaiban foglalt adatokra támaszkodik, a legtekin- 

 télyesebb ujabb búvárok vizsgálatait pedig, így neve- 

 zetesen meg S'iKiN-éit sem veszi kellőleg íigyelembe, — 

 abból indul ki, hogy még Claparéde és Lachmann is 

 kénytelenek voltak a Trachelius Ooum- és Loxodes 

 Rostrumnál a bélcsatorna jelenlétét elismerni ; s leg- 

 kevésbbó sem törődve avval, hogy ezen állítólagos 

 elágazó bélcsatorna valódi értekét már régen kimu- 

 atták, s daczára annak, hogy ö maga, saját szavai 

 szerint, 3 ily elágazó bélcsatornát soha sem látott, 

 mégis ezen egészen hamis adatból indul ki általáno- 

 sításánál. 



Mai nap, — mondja Fromentel, 4 — midőn a 

 Microzoumok bélrendszerének leghatározottabb ellen- 

 zői is kénytelenek, részint okoskodás, részint direkt 

 észlelések következteben, elismerni, hogy egy kü- 

 lön hártyával ellátott bélkeszülék van, nem marad 

 egyéb hátra, mint hogy ezen szervnek természetét s 

 a különböző Microzoumoknál vak) berendezését vizs- 

 gáljuk. 



Különös okoskodás ! Claparéde és Lachmann a 

 Trachelius Oviim- és Loxodes Rostrumnak külön 

 hártyával burkolt elágazó bélcsatornát tulajdoníta- 

 nak, míg a többi ázalékállatkáknak szerintük nincs 

 bélcsatornájuk, hanem emésztésük a terjedelmes test- 

 űrben megy véghez ; Fromentel maga nem talált ily 

 elágazó bélcsatornát, s mégis erre alapítja azon állí- 

 tását, hogy a véglények bírnak bélcsatornával ! 



Az ázalékállatkák bélcsője, — folytatja Fbomen 

 tel, — majd egyenesen a szájból, majd az cesopha- 

 gus alsó vegéből indul ki, s miután az állat testeben 



1 Sur le Didinium nasutum. Arci), de Zoologie expe- 

 rim. et génórale. II. (1873) 376—85. 



* Études sur les Microzoires. Paris. (1874) 31 — 37. 

 3 Id. ii). 36. 

 1 Id. m. 31. 



többé-kevésbbó bosszú, öblözetes utat futott meg, az 



alfelnyi lássa I végződik, s egy igen átlátszó, kitűnő 

 mértékben rugalmas, linóin hártyától képeztetik. 

 Ezen hártyát teljesen körűiburkolja azon lágy, át- 

 látszó, igen sűrű mézgaoldathoz hasonló állomány, 

 melyet Dujardin sarcodénak nevezett. Ezen állo- 

 mány, mely az ázalékállatkáknál a magasabb álla- 

 tok Bejtszövetét helyettesíti, azon közeg, mely az 

 emésztés, keringés és szaporodás összes szerveit magá- 

 ban foglalja; ez az, mely a belső szervek között levő 

 minden hézagot kitölt s melyet az izornrostocskákat 

 tartalmazó cuticula borít. 



A bélcső általános alakja változik a különböző 

 MiiTii-.uiuiiokiuil ; néha tág hasadék alakjában (sous 

 l'aspect d'uue large fente) húzódik egyenesen a száj- 

 tól az alfélig, mint a Stylonychiáknál és Keronéknél 

 stb. A Stentoivknál egyenes vonalban terjed az oeso- 

 phagustól az ázalékállatka hátsó testvégéig, hogy az 

 ellenkező oldalon fölfele kanyarodva, az örvényző 

 korongon lévő alfelnyiláshoz érjen. Körülbelől ugyan- 

 ezen utat követi a Vorlicelláknál, Fpistyliseknél, a 

 Vaginicoláknál stb., csakhogy pörgén csavarodik s 

 körülbelől egy, fölül nyilt 8-ast képez. A Paramecium- 

 félék családját képező fajoknál a bélcső az egész álla- 

 tot körülfutja a szájtól az alfélig, mely gyakran ugyan- 

 azon oldalon fekszik, máskor visszafordul s önmaga 

 körül csavarodik, hogy az ázalékállatka alsó végén 

 nyíljék. Szóval, a beleső a legkülönbözőbb alakokat 

 veheti fel. 1 



Minthogy Fromentel ily nagy határozottsággal ál- 

 lítja a hártyásfalü beleső jelenlétét, jogosan követel- 

 hető, hogy az ez idő szerinti felfogástól annyira eltérő 

 állítását meggyőző módon be is bizonyítsa. A bizo- 

 nyítékokkal azonban adós marad ; mert ilyeneknek, 

 a táplálék-rögöknek az állítólagos bélcsatoruán való 

 végigvonulását tárgyaló következő leírást nem tart- 

 hatjuk : 



((Midőn a szájmeUetti sertektöl előidézett áram nyo- 

 mása következtében az oesophagus alapján képződött 

 táplálékrög, szétválasztván és kitágítván a bél falait, 

 a kívánt nagyságot elérte, a bélcső eleje hirtelen ösz- 

 szehuzódik a, táplálékrög mögött, s azt az oesophagus 

 alapjától meglehetős távolságra löki: erre a, bel hár- 

 tyás fala a rugalmas parencbyma nyomása alatt 

 összeesik s azon pillanatban újra elzárni látszik az 

 a-sophagus végét, míg uj táplálékrög nyomása alatt 

 az előbbi játék ismétlődik. Az első táplálékrög azon- 



id. 



35. 



1.; 



