98 



s űrbelüek egymással szoros rokonsági kapcsolatban 

 állanának, mit újabb búvárlatok legkevésbbé sem 

 erősítettek meg. Az ázalékállatkák s örvénykék kö- 

 zötti megegyezés is csakis arra szorítkozik, hogy, 

 mint Ulyanin és Graff állítják, 1 az örvénykék egy 

 részénél (Acaela, Ulyanin) a bélcső egészen hiányzik 

 s a táplálék a kisded szájnyíláson át egy űröcskékben 

 és zsírcseppekben gazdag lágy állományba jut; ezen 

 tényállásból azonban, felfogásom szerint, Graff, mi- 

 ként előtte Claparéde, jogtalanul vonja azon követ- 

 keztetést, hogy az ázalékállatkák és örvénykék közéj 

 rokonságban állanak, mivel az utóbbiak testüknek 

 szövetekből való összetétele által az előbbiektől igen 

 lényegesen különböznek; s GRAFF-nak egy rövid meg. 

 jegyzéséből arra lehet következtetnünk, hogy ezen 

 lényeges különbség az ázalékállatkák s bélnélküh' 

 örvénykék bélállománya (Marksubstanz) között is 

 megvan. Graff ugyanis azt mondja, hogy a Schizo- 

 prora venenosa bélállományának egyes darabjai az 

 örvényke testének Bzétszakgatása után amoebaszerű 

 mozgásokat mutattak, miből az a következtetés von- 

 ható, hogy a bélnélküli örvénykék bélállománya 

 amoebaszerű sejtekből van összetéve, míg az ázalék- 

 állatkáké egynemű sarcodéból áll, melynek szótszak- 

 gatás útján izolált darabjai amoebaszerű mozgások 

 végzésére nem képesek. 



Igen nagy határozottsággal nyilatkozott a Lach- 

 mann- s CiiAPARÉDE-féle felfogás mellett, miután az 

 Stein két monográfiájának megjelenése óta jórészt 

 elejtetett, újabb időben Greeff Hicharp; szerinte az 

 ázalékállatkák testűre a szó szoros értelmében gastro- 

 vascular-ür, mely az emésztés és keringés munkáját 

 épen oly módon végezi, mint az űrbelűeknél, tartal- 

 mát pedig részint emésztés alatt álló, részint már 

 folyósított tápszerek híganfolyó pépje, azaz chymus 

 képezi, mely új tápláléknak és víznek a szájon való 

 bevitele s az áthasonításra nem alkalmas anyagok- 

 nak alfelnyiláson át történő kiürítése következtében 

 folytonos változás alatt áll. 2 



Azon okok, melyeket Stein a Lachmann és Cla- 

 paréde emésztőűrröl szóló tanának czáfolására fel- 

 sorolt, 3 teljesen elégségesek a Greeff által megújított 



sebichte wirbelloser Tbiere an der Kiiste Normandie ange- 

 stellt. Mit 18. Knpfertafeln. Leipzig 1S63. 14. 



1 Kurze Berichte über fortgesetzte Turbellarien-Stiidien. 

 ZWZ. XXX. Supplem. (1878)463. 



3 Untersuchungen über die Naturgeschicbte der Vorti- 

 cellen. AN. 37. .Tahrg. I. B. (1871) 191—192. 



3 I. p. 58—00. 



tannak megczáfolására is. Testürről nem lehet ott 

 szó, hol a test tömöttebb kéregrétege minden határvo- 

 nal nélkül elmosódva megy át a bélállományba, mely, 

 nem tekintve hígabb összeállását, kémszerek iránt 

 egészen úgy viseli magát, mint a kéregréteg. Ha az 

 ázalékállatkák csakugyan chymus-szal telt testűrt 

 zárnának magukban, kétségkívül az volna várható, 

 hogy az ázalékállatka testének megsértésére a chy- 

 mus kifoly, s a testür láthatóvá válik. Ha azonban 

 kísérlet kedvéért valamely nagyobb ázalékállatkát, 

 pl. egy Stylonychiát kettémetszünk, meggyőzödhe- 

 tünk, hogy a metsző lap hosszú ideig változatlanul 

 marad s egyetlen csepp chymus sem foly ki. Mint a 

 testűr jelenléte ellen szóló fontos érvet felemlíthetjük 

 még, hogy a szájnélküli üpalinafélék, Acinetafélék 

 és Gregarinák belseje ép olyan pépszerű állományból 

 áll, mint a szájjal ellátott véglényeké ; már pedig 

 ezeknél, mivel nem vesznek fel emésztést igénylő 

 táplálékot, bizonyára nem lehet szó chymusról. 



Mindezekből azon következtetést vonhatjuk, hogy 

 a véglények legtöbbjének belsejét képező hígabb 

 szemecskés állomány nem egy külön testürt kitöltő 

 chymus, hanem, mint már Dujardin s utána Siebold 

 tanította, a véglények testét képező sarcodénak, azaz : 

 protoplazmának azon hígabb belső része, melyet a 

 tömöttebb külső réteget képező kéregplasmától való 

 megkülönböztetésül, már fennebb bélplasmának ne- 

 veztünk, s mely az emésztő véglényeknél természete- 

 sen a chymust is magában foglalja, a mennyiben az 

 emésztés, a chymifikátió benne megy véghez ; ezért 

 azonban chymus névvel ép oly kevéssé jelölhető, 

 mint a szöveti sejtek bélplasmája, hacsak nem aka- 

 runk — a bennfoglalt rész elnevezését az egészre 

 alkalmazva — synekdochóval élni. 



A mi a Trachelius Ovum- ésLoxodes Rostrvmnál 

 állítólag előforduló elágazó belet illeti, újabb vizs- 

 gálatok szerint egyszerű protoplazmagerendázat ez, 

 minő pl. a gyorsan növő növéuysejteknél oly gya- 

 kori, s melylyel egészen megegyező, víztiszta űrök által 

 elválasztott ; elágazó protoplazmagerendázat a Nocti- 

 lucáknál is régóta ismeretes, s egészen helyesen értel- 

 meztetett. 1 



Miután már azt hihettük, hogy a véglények belé- 

 nek előfordulása szóba sem jöhet többé, legújabb 



1 Stein. I. p. 83. Gegenbaur. Grundzüge dev vergl. 

 Anat. II. Aufl. (1870) 103. O. Schmidt. Handb. der vergl. 

 Anat. VI. Aufl. (1N72) 85. Haeckel, Zur Morpbologie der 

 Iufusorien. Jenaisehe Zeitscbr. VII. B. 4. H. (1873) 54(3. 



