97 



rnegczáfolni s visszautasítani, 1 bizonyára nem annyim 

 a felszólalásban foglalt elavult tanok újabb ezáfolást 

 igénylő természetét, mint inkább a felszólaló nevének 

 nagy tekintélyét tartotta szem előtt. 



A sokgyomrú emésztökészülek feletti vita ezzel 

 véglegesen befejeztetett ugyan, hanem azért a Dtjjar- 

 i>in, Meyen és Siebold felállította nézetet, bár bozzá 

 S'n-'.iN-nel együtt a búvárok legnagyobb része csatla- 

 kozott, általánosan mégsem fogadták el. 



Bármennyire térjenek is él egymástól a véglé- 

 nyeknek táplálkozási szerveire vonatkozó nézetek, 

 abban valamennyi búvár egyetért, hogy az emésztést a 

 testnek szemeeskés állománya végezi ; oly véglények- 

 nél tehát, melyeknél tömöttebb összeállású, nem sze- 

 mecskes kéregréteg s ezt borító euticula nincsen elkü- 

 lönülve, a testnek minden része egyaránt alkalmas a 

 táplálék felvételére s megemésztésére. Legszebb példa 

 gyanánt említhetők itt fel a Polythalamiumok, me- 

 lyik likacsos héjukból messze kiuyujtható , élénk 

 szemecskeáramlással kitűnő állábaiknak a zsákmány 

 körül összeolvadó állományában emésztenek s haso- 

 nltának át; más gyökérlábúak ellenben, mint pl. a 

 Heliozoumok, felületük bármely pontján képződő, 

 ideiglenes szájnyíláson veszik be táplálékukat s az 

 emésztésre nem alkalmas részeket szintén egy-egy 

 pillanatra kihasadó ideiglenes alfelén át ürítik ki. 



Arra nézve sincs eltérő nézet, hogy a Gregarinák 

 s a csillószőrös ázalókállatkák közül az élősdi férgek 

 módjára táplálkozók, egész testfelületükkel szívják 

 fel táplálékukat. 



Mindazon szilárd táplálékokat felvevő véglények- 

 nél, melyeknél tömörebb összeállású összehúzódó, s 

 gyakran cuticulával borított kéregréteg a pép>szerü, 

 szemeeskés belső állománytól el van különülve, mint 

 a gyökérlábúak egy részénél, a Noctilucáknál, Fla- 

 gellátoknál b csillószőrös ázalékállatkáknál, a kéreg- 

 rétegen behatolt táplálekalkatrészek az utóbbi állo- 

 mányban emésztetnek meg. Erre nézve sem térnek 

 el a vélemények ; maga a véglény emésztő belseje 

 ellenben lényegesen eltérő magyarázatban részesült. 



Már azon két első búvárnak, ki Ehrenbekg sok- 

 gyomrú bélkészülékét visszautasította, eltérő volt fel- 

 fogása. Míg ugyanis Dujardin a véglények belső 

 állományát a tömöttebb kéregrétegbe határ nélkül 

 átmenő folyékonyabb sarcodénak tartotta, addig 

 Meyen az ázalókállatkák testét, — mint azon időben 

 a növénysejteket, melyekkel ő hasonlította össze leg- 



1 II. p. 33—40, 



Entz (1. Véglények. 



először, — hólyagnak, tömlőnek tekintette, melynek 

 belső üre nyálkás, kocsonyás állományúval vau ki- 

 töltve. 1 A DojARDiN-féle felfogáshoz csatlakozott 

 Siebold, Sti-.in s az újabb búvároknak legnagyobb 



része, mig (John, Lachmann, majd Clapabede is, 

 továbbá Carter, Ltebebkí un, Schmidt Oszkár a 

 Meyen felfogásában osztoztak s ugyanehhez tért ismét 

 vissza újabb időben Greeff. 



A MEYEN-féle felfogást határozottabb alakban 

 Cohn, 2 majd Lachmann fejtette ki; s ez utóbbi szerint 

 az ázalekállatkák testét csupán a kéregréteg képezi, 

 mely egy terjedelmes emésztőürt, azaz gyomrot zár kö- 

 rül, ennek szemeeskés, felig folyékony s gyakran élénk 

 keringésben levő tartalma pedig nem lehet egyéb, 

 mint táplálékpép, ehymus. Claparépe ezen felfogást 

 teljesen magáévá tette s LACHM\NN-nal együtt kiadott 

 nagy munkájában a csillószőrös ázalékállatkákon ki- 

 vid kiterjesztette a Flagellátok szájjal s garattal ellá- 

 tott képviselőire, nemkülönben a, gyökérlábúak között 

 az Amoebákra. Könnyen belátható, hogy T ezen fel- 

 fogásnak, az egysejttíség tanának határozott elvetésével 

 való kapcsolatban, szükségképen oda kellett vezetni a 

 konzekvens búvárokat, hogy, mint már fennebb emlí- 

 tettem, kimondják, hogy a véglények szerve- 

 zete lényegében megegyezik az ürbelüekével 

 s e szerint ezen állatkör egy alcsoportjának 

 képviselői gyanánt tekintendők. 4 



Némely csillószőrös ázalékállatka azonban, neve- 

 zetesen a Trachelius Ooum és Loxodes Rostrum, 

 Claparéde és Lachmann szerint nem egyetlen tágas 

 emésztőürrel bír, hanem hártyával borított, elágazó 

 valóságos bölcsővel, melyet falaitól víztiszta folya- 

 dékkal teli terjedelmes űr választ el. 5 — Claia- 

 réoe egy későbbi dolgozatában alkalmilag még meg- 

 jegyzi, hogy a Trachelius Ooum félreismerhetetlenül 

 közvetítő kapcsot képez az ázalekállatkák s az elágozó- 

 lielű örvénykék (Turbellaria dendrocoela) között, 

 épen úgy, valamint más ázalekállatkák átmenetet 

 képeznek az egyenesbelű örvénykékhez (T. rhabdo- 

 coela). 6 E szerint tehát az ázalekállatkák, örvénykéü 



1 Eiuitfr Üemerkungeu über den Verdammgsapparat 

 der Infusorien. AAP. (18:i'.H 75. 



- Cohn. Beitriige zur Entwicklurjgsgeschichte der Infu- 

 sorien. ZWZ. III. (1851) 267. 



3 Ueber die Organisation der Infusorien etc. AAP. 1 1856) 

 358— 59. 



4 Études I. 59 

 :> I. 33. 



" Beobaebtungen über Anatomie und Entwiekelungsge- 



13 



