120 



könnyen megmagyarázható, hogy azokkal tényleg 

 többször össze is tévesztették. 



A gyökérlábúak csoportjában a mag meglehetősen 

 változékony. Leggyakoribb az átmeneti s a hólyagocs- 

 kaalakú, magkéregréteg nélküli, vagy evvel ellátott 

 mag. Ilyen hólyagocskaalakú egy vagy több, néha igen 

 nagy szánni mag jellemzi mind a karéjos, mind a 

 sugaras állábú Monothalanii uniókat, pl. az Amo'bá- 

 kat, Arcdiaféléhet, Euglyphákat s Heliozoumokat. 

 Ritkábban találunk ugyanezen gyökérlábuakuál egy- 

 nemű, vagy szemecskézett elsődleges magokat. 



A Polythalamiumokat a legújabb időig magnélkü- 

 lieknek tartották s csak 1876-ban sikerült Hertwig 

 RicHÁRDnak kimutatni, hogy a mag ezen gyökérlábúak - 

 nál. sem hiányzik. 1 Hertwig egy Milioliaf élének 1 — 4 

 rekeszes egyéneinél, továbbá 1 — 5 rekeszes Eotaliu- 

 nal s végre egy 5 s egy 7 rekeszes Textilariamtl 

 mutatta ki a mag, illetőleg magok jelenlétét. A fiatal 

 még egy rekeszes Polythalamiumoknál általában 

 még csak egy mag van, míg a többrekeszü, idősebb 

 egyéneknél a magok száma szaporodik, s ezek úgy 

 látszik minden szabály nélkül foglalnak helyet a re- 

 keszeket kitöltő protoplazmában. A mi a magok szer- 

 kezetét illeti, ez Hertwig szerint teljesen megegyezik 

 a többi gyökérlábuakuál előforduló hólyagocskaalakú 

 magéval. Ujabban Schulze E. F. szintén kimutatta 

 a mag jelenlétét a Polystomella striatopuntactánál. 3 

 A legfiatalabb i — 10 rekeszes példányoknál Schulze 

 a magot a hátsó rekeszek egyikében néha az utolsó- 

 előttiben találta, míg a teljesen kinőtt, mintegy 30 

 rekeszti héjat lakó példányoknál rendesen a 10-dik 

 és 20-dik közötti, azaz átlagosan a középső rekeszek 

 egyikében. A l'olystomellaban rendesen csak egyet- 

 len mag fordul elő, ritkán talált Schulze kettőt s 

 csupán egyetlen egyszer hármat. Gyakori eset az, 

 hogy az egyetlen mag két szomszéd rekeszben foglal 

 helyet, oly módon, hogy az ezeket elválasztó átlyuk- 

 gatott héjrészlet nyilasán át függ egymással össze a 

 két niagrészlet, mely majd egyenlő nagyságú, majd 

 ismét az egyik rekeszben van a mag legnagyobb része, 

 míg a másikban a válaszfal egyik nyilasán benyomult 

 kisebb-nagyobb sarjadékszerft nyúlványa. Mindebből 

 azon következtetést vonja Schulze, hogy a Polytha- 

 lamiumok magja egyik rekeszből a másikba vándorol. 



1 Bemerkungen zur Organisation und systematische 

 Stellung der Forarniniferen. JZ. X. Neue Folge. III. 

 (1876) 41. 



2 Rhizopodenstndien. VI. üeber den Kern der Forarni- 

 niferen AMA. XIU. (1877) 9. 



A Polystomella magja mintegy - 056 mm. nagyságú, 

 vastag buroktól körülzárt gömbölyüded test, mely- 

 nek egynemű alapállománya számos erősen fénytörő 

 gömbölyüded képletet tartalmaz s leginkább bizonyos 

 ázalékállatkák magjával hasonlítható össze. Látható 

 ezekből, hogy a két búvárnak vizsgálati eredményei 

 nem egészen egyeznek meg ; annyit azonbau minden 

 esetre bebizonyítottnak tekinthetünk, hogy a Poly- 

 thalamiumoknak is van magjok s e szerint semmi 

 esetre sem sorolhatók a magnélküli Monerek mellé. 



Valamennyi gyökérlábú s általában valamennyi 

 véglény s elemi szervezet között, a magot tekintve, 

 legbonyolódottabb viszonyok a Radiolároknál fordul- 

 nak elő, melyeknek tisztázását ismét Hertwig Ri- 

 chárd legújabb fontos vizsgálatainak köszönjük. 1 



A középponti tok valamennyi Radiolárnak ifjú 

 korában csupán egyetlen magot tartalmaz, míg a sza- 

 porodásra érett egyéneknél tömve van magokkal. Az 

 egy- és sokmagú állapot viszonylagos időtartama igen 

 különböző ; a Radiolárok egy részénél, nevezetesen 

 az Acanthometra- és Splurrozoumféléknél azegymagu 

 állapot csak rövid ideig tart, míg valamennyi többi 

 Hadiolárnál az élet legnagyobb részére kiterjed; 

 amazokat rövidség kedvéért HERTWio-gel sok-, az 

 utóbbiakat egymagúaknak nevezhetjük. 



Szerkezet tekintetében a Radiolárok magjai oly 

 különbségeket mutatnak, a minők egyebütt az elemi 

 szervezeteknél egyáltalában nem fordulnak elő. A 

 nagy számmal előforduló magok mintegy 3 — 15 jjl. 

 nagyságú, gömbölyüded, buroknélküli, egynemű, vilá- 

 gos testecskék (= elsődleges magok), melyek a tokon 

 belüli sarcodéban szétszórt üröcskeknek látszanak s 

 HiECKEL-től valóságos üröcskékkel együtt víztiszta 

 hólyagocskák (wasserhelle Blaschen) elnevezés alatt 

 sejteknek tartattak. Csupán az Acanthometrajclek 

 magjaiban lehet egy magocskának tartható belső tes- 

 tecskét megkülönböztetni. 



Az egymagú Radiolárok magja mindig igen tekin- 

 télyes nagyságú ; még a legkisebbek is 30 — 50 ív- 

 nyiek I Hcliosphaerák), míg a Thalassicollák kolosz- 

 szális magja 300 — 500 jj.. nagyságot ér el. — Az 

 ily magot kettős körvonalú, vastag burok vesz 

 körül, melyet gyakran likacskacsatornák sűrűn át- 

 törnek. 



Az egyetlen nagy mag alakja s állománya ismét 

 igen különböző lehet; legegyszerűbb esetben mag- 



1 Der Organismus der Radiolarien. Jena. 1879. A vég- 

 eredmények összeállítása, p. 108 — 111. 



