124 



mely nem a mag belsejében, hanem e mellett foglal 

 helyet, s melynek megjelölésére én egy helyen 1 a tar- 

 talékmag kifejezést hoztam ajánlatba; ugyanezt Bal- 

 biani herének, Köllikbr hím ivarsejt-nék, Hertwig 0. 

 mellékmag- nak, Bütschli elsődleges mag-nak nevezi. 

 Mint épen említem, Siebold jegyezte fel először, hogy 

 a Paramecium Bursaria magjának egy kisded mélye- 

 désében egy kis testecske fekszik, melyet a Cin lódon 

 Cueullulus belső magocskájával azonosítva, szinten 

 iii(t<i<>a;ka (nudeolus) névvel jelelt. 2 Balbiani, Stein, 

 Engelmann, Kölliker és főleg Bütschi újabb vizsgá- 

 latai kimutatták, hogy a szóban forgó testecske vagy 

 állandóan, vagy legalább az ázalekállatkák fejlődésé- 

 nek bizonyos szakában a legtöbb ázalékállatkánál 

 előfordul, csupán aStentor- és OpalininaJ eleknél s az 

 Acinetaféléknél nem észleltek még. 



A tartalékmag reagensekkel való kezelés után 

 rendesen jól kivehető, finom hártyával burkolt gömb- 

 alakú, ritkán tojásdad, vesealakií, vagy mint a Pa- 

 ramecium Bursariá-nál, búzaszemalakú testecske. 

 Állománya többnyire egészen egynemű, ritkán sze- 

 mecskózett, még ritkábban rejt belsejében egy nedvud- 

 var környékezte gömböcskét, mint Bütschli szerint a 

 Bursaria truncatellá-nél; 3 fejlődésének tetőfokán 

 meglehetős tömött, többé-kevesbbé zsírfényű, s épen 

 e miatt az ázalékállatka testének protoplazmájában 

 egyéb zsírfényű rögöcskék között csak nehezen kü- 

 lönböztethető meg. Tömött savak s hígított égvények 

 feloldják, a jód barnára, a karmin többnyire élénk- 

 pirosra festi; egészben véve tehát tömött magáUo- 

 máuynyal látszik megegyezni. 



Az egy, vagy több tartalékmag rendesen a mag 

 szomszédságában, gyakran ennek közvetetlen felüle- 

 ten, vagy pedig épen egy kis kivájt mélyedésben fog- 

 lal helyet. 



A tartalékmagok száma szerfelett változik. Bal- 

 biani bizonyos szabályosságot vélt abban felismerni, 

 hogy minden egyszerű maghoz egy, a kettős, vagy 

 olvasóalaku magoknál pedig minden egyes magrész- 

 lethez egy-egy tartalekmag tartozik. Engelmann és 

 Bütschli vizsgálatai 4 azonban ezen szabályszerűséget 



1 A szaiiiosfalvi sóstó néhány ázalagáról. Ternir. füz. 

 II. köt. (1878) 230. 



2 Vergl. Anat. der wirbellosen Thiere. Berlin. 1 1 8 15 1 24. 

 :! Id. in. p. 288. Ugyanezen műben az ázalekállatkák 



tartalékmagjáró] való eddigi ismereteink a legpontosabban 

 vannak összeállítva, p. 283 — 2S9. 



4 Engelmann. Zur Naturgesch. d. Infusionsth. ZWZ. 

 XI. (1S(>2) 307. Bütschli. id. b. 



nem erősítik meg. így míg számos egymagü áza- 

 lékállatkánál csak egyetlen tartalekmag van, addig 

 pl. a Cyrtostomum laicas-mü Engelmann szerint 3, 

 Bütschli szerint 3 — 8 tartalekmag van ; ugyancsak 

 Bütschli a Nassula ornata egyetlen magja mel- 

 lett 3 — 4, a Trachelius Ovum-nsA 9, a Bursaria trun- 

 catellánál pedig 15 tartalékmagot különböztetett 

 meg. 



A Stylonychia Mytilus-nél Stein szerint mindkét 

 magra, vagy magrészletre 1 — 1 tartalekmag esik, 

 Bütschli vizsgálatai szerint ellenben ezen ázalék- 

 állatkánál néha csak egyetlen tartalekmag van a két 

 magrészlet között, míg más egyéneknél a ket mag- 

 részlet mindegyike mellett 1 — 1, 2 — 2, vagy az egyik 

 melletti, a másik mellett 2, sőt kivételesen 3 — 1, 

 vagy még több is van. 



A Trachelophyllum apiculatum-n&l Bütschli 

 szerint mindkét, a Dileptus gigas-ná\ valamennyi 

 olvasószerüleg összefűzött magrészletre 2 — 2 tar- 

 talékmag esik, míg ellenben a Spirostomum ambi- 

 guum-néA és Loxophyüum Melcagris-mA kisebb a 

 tartalékmagoknak, mint az olvasóalakú mag részle- 

 leteinek száma. Mindezen vizsgálatok eléggé bizonyít- 

 ják, hogy a Balbiani kimondotta szabályszerűség, 

 ámbár igen számos ázalékállatkára találó, általános 

 érvénynyel meg sem bir. 



A csillószörös ázalekállatkák tartalékmagjával ho- 

 mológ kéjjzödménj'ek a véglények többi képviselőinél 

 ez idő szerint ismeretlenek. 



Végül még a rnagképleteknek a véglények testé- 

 ben való helyéről szükséges röviden megemlékeznem. 

 A Gregarináknál, számos gyökérlábúnál és Flagel- 

 látnál a magképletek egyszerűen a protoplazmatest 

 belsejébe látszanak beágyazva; azon véglények leg- 

 nagyobb részénél (talán valamennyiénél) ellenben, me- 

 lyeknél a kéregplasina a bélplasmától jól el van külö- 

 nülve, így nevezetesen a csillószörös ázalékállatkánál, 

 számos Flagellátnál, az Amoebáknál s egyéb karélyos 

 állábú gyökérlábúaknál (s valószínűleg a Xortilucák- 

 nál is) a kéregplasmának azon kevésbbó szívós össze- 

 állásű rétege foglalja magában a magképleteket, mely 

 a pépszerű bélplasmába megyén át. Ennek megfele- 

 lőleg a magképletek helye rögzített s a belplasma 

 áramlásai pl. legkevésbbó sem befolyásolják. Schultze 

 E. F. azon fentebb említett észlelete, hogy a 

 I °olystomellák magja egyik rekeszből a másikba ván- 

 dorol, egészen elszigetelten áll. SiEBOLD-nak azon 

 észleleté pedig, hogy gyakran lehet látni, hogy 

 az ázalekállatkák szabadon lebegő magja körül az 



