126 



Amoebák, miután több nemzedéken át oszlás útján 

 szaporodtak, végre megpibennek, s gömbbé buzódva 

 betokozzák magokat. 1 Greeff, Schultze E. F., Hert- 

 wig, Lesser, Haeckel és Cienkowski, valamint több 

 más ujabb búvár ugyanezt észlelte számos, mind 

 karéjos, mind sugaras állábú édesvízi gyökérlábúnál 

 s Monernél. A gyökérlábúak között általában csak 

 a Polythalamiumok és Rádióhírek nem ismeretesek 

 meg betokozott állapotban. Az előbbieknél talán a 

 protoplazma-testet borító állandó héj, az utóbbiaknál a 

 tokon kívüli sarcodét borító kocsonyás burok teszi feles- 

 legessé a pihenési állapot alatt külön tok fejlődését. 



A Cilioflagellátok tokjait Claparéde és Lach- 

 mann, 2 a Noctilucákét Cienkowski, 8 az oly kétes állású 

 Labyrinthuleákét ugyanő, 4 a Catallactákét pedig 

 Haeckel irta le. 5 



Mindezek után ismereteink jelen állásán hatan i 

 zottan mondhatjuk, hogy a betokozódási képesség a 

 véglényeknél általánosan el van terjedve, s azok, me- 

 lyek betokozott állaj)otbau még ismeretlenek — ha a 

 Polyihalamiumokat és Eadiolarokat figyelmen kívül 

 hagyjuk — aránylag tekintély telén töredéket képvi- 

 selő kivételek. 



A véglények tokjainak állománya és szerkezete 

 meglehetős tág korlátok között változik. Minthogy a 

 tokok hasonló módon, mint pl. a sejthártya, híg állo- 

 mánynak az egész felületen való kiválása által jönnek 

 létre, kezdetben természetesen híg, nyálkás, kocso- 

 nyás állományúak s némely esetben, mint pl. számos 

 levélzöldet tartalmazó Flagellátnál, hosszasan, vagy 

 állandóan ilyenek maradnak s legfeljebb kiszáradás- 

 kor tömörülnek kemény, héjszerü állománynyá, épen 

 ugy, mint a tölök elválaszthatatlan Palmellaceáknál. 

 Az állati véglényeknél ellenben a kiválasztott állo- 

 mány rendesen igen rövid idő alatt hártyává szilár- 

 dul, mely a váladék mennyiségéhez képest vékonyai ib 

 vagy vastagabb, többnyire egynemű, ritkábban réte- 

 gezett, mint pl. számos Gregarinánál s majd rugal- 

 mas hajlékony, majd ismét lassankint megmerevedik, 

 ugy hogy nyomásra az üveghez hasonlóan repedezik. 



1 Ueber die Einzelligkeit der Amoebeu. ZWZ. VII. 

 (1855) 365. 



2 III. 69. 



3 Ueber Scbwárnierbildung bei Noctiluca niiliarís AMA. 

 (VII) 1871. 



4 Ueber den Bau und die Entwicklung der Labyrin- 

 tbuleen AMA. (1867) 274. 



5 Studien über Moneren und andere Protisten. Leipzig. 

 1870. 141. 



A burok felülete legtöbb esetben sima, némely 

 véglénynél azonban, mint bizonyos moszatok s gom- 

 bák spórái vagy bizonyos peték különböző, sculpturák- 

 kal ékesített. így pl. bizonyos Flagellátoknak tokja 

 kiálló gömböcskéket visel ; a Xassida ambigua tokjai 

 Stein szerint délkörös vonalakban finoman pettye- 

 getettek J s e pettyek, erösebb nagyításnál kis kiálló, 

 víztiszta gömböcskéknek látszanak, melyek délkörö- 

 sen lefutó gyöngysorokként övezik a tokot s ennek 

 igen csinos külsőt kölcsönöznek. Az Epistilys bran- 

 chiophila hordóalakú tokján szabályos közökben 

 nvolcz délkörös taraj emelkedik, az ezek közötti me- 

 zők pedig finoman harántul sávolyozottak. 2 Az Eu- 

 phtes Charon kerekded, síkdomború tokja, Stein 

 szerint domború felületén 6 — 7 igen csinos haránt 

 redőkbe szedett tarajjal díszített. 8 A Stylonychia My- 

 tilus gömbölyű tokja felületén szabályosan elhelyezett 

 ívelt redőket, 4 a Stylonychia Histrióé kiálló durva 

 dudorokat visel, mint a gubacs. A gyökérlábúak- 

 nak tokjait gyakran szintén rajzok, sculpturák éke- 

 sítik, így pl. az Euglypha alveolata tokja Hebtwig 0. 

 és Lesser szerint, batszögletes terecskékböl van össze- 

 téve, 5 én magam pedig a Glathrulina elegáns lencse- 

 alakú tokjának szegélyét bárom sorban elhelyezett 

 hatalmas tüskékkel találtam fegyverezve. 



Megjegyzendő, hogy számos véglénynél vékony- és 

 vastagfalú, sima és sculpturával ellátott tokok ész- 

 leltettek ; így pl. hogy mást ne említsek, a Podophrya 

 fixánál a sima, szerkezet nélküli tokokon kívül isme- 

 retesek még olyanok, melyek 4 — .5 gyűrűs tarajt vi- 

 selnek, s WEissE-től, mint külön Acinetaféle, Or- 

 cula elnevezés alatt írattak le. 



Némely véglény egymásután 2 — 3 tokot választ 

 ki, melyek közül a külsők többnyire vékonyak, szerke- 

 zet nélküliek, míg a belső, mely az összehúzódott testet 

 megfekszi, vastagabb s gyakran sculpturákat visel ; 

 ismeretes ez pl. néhány Flogellátról s gyökérhibiiml. 



A tokok rendesen egészen víztiszták, színtelenek ; 

 a hosszabb pihenésre szánt tokok azonban, melyek 

 vastagságukkal és sculpturájukkal is gyakran kitűn- 

 nek, nem ritkán megbarnulnak. 



A tokok alakja leggyakrabban megközebti a göm- 



1 Die Infusionstbiere auf ihre Entwicklungsgescb. un- 

 téra. 249. 



2 Stein, id. in. 125. 



3 I. 139. 



4 Stein-, id. íxi. 150. 



6 Ueber Ebizopoden und denselben nabetstebenden 

 Organisinen. AMA. X. Suppl <1S74) 128. 



