128 



avval is vádolta, hogy a kocsányokról levált s gömbbé 

 húzódva nvedlésnek indult* Vorticellákat kerékállat- 

 kák petéivel tévesztette össze. 1 Hogy a betokozódás 

 első sorban csakugyan a kiszáradás veszélye ellen 

 irányul, erre nézve különös fontossággal búnak Cien- 

 kowski kísérletei, melyek azt bizonyítják, hogy kis 

 mennyiségű vízben, lebegő cseppben tartott legkülön- 

 bözőbb véglényeket, a folyadéknak lassú és óvatos 

 elpárolgatása által, mintegy kényszeríteni lehet a beto- 

 kozódásra. 2 



A betokozódás felfedezése által a véglényeknek a 

 Föld kerekségén való széles, mondhatnók korlátok 

 nélküli elterjedése, valamint pocsolyákban és önte- 

 lékekben való gyors és tömeges megjelenésük igen 

 egyszerűen, természetesen magyarázható s jórészt 

 elveszíti a rejtélyesség nimbuszát. A kiszáradt pocso- 

 lyák medrében ott szunnyadnak betokozva a pocso- 

 lyát népesítő véglények, hogy a legközelebbi eső 

 alkalmával koporsójukat megrepesztve, legott új életre 

 ébredjenek, vagy hogy a szellő Bzárnyaira kerülve. 

 rövidebb-hosszabb légutazás után szétszórassanak s 

 kedvező helyre vetődve, mint valóságos kozmopoliták, 

 bárhol folytassák megszakított élettevékenységüket. 

 A véglények tokjainak a mérlegeihetetlen csekély súly 

 ad szárnyakat, végtelen parányiságuk pedig megnyit 

 előttük minden rejteket: a légáramlások születési 

 helyüktől távol fekvő vidékekre, a völgyek mélyéből 

 a bérezek csúcsaira sodorják, s a hová csak a levegő 

 betolakodhíitik, mindenüvé elviszi s széthinti a pará- 

 nyi világ kóbor csiráit. íme, a véglények betokozódási 

 képességében rejlik a pansperminának ép oly egy- 

 szerű, mint természetes magyarázata ! 



A betokozódás azonban korántsem csupán a kiszá- 

 radás ellen oltalmazza a véglényeket ; ellenkezőleg 

 számos véglény más körülmények között is betokozza 

 magát. 



Bizonyos véglények mindannyiszor, valahányszor 

 teletömték magukat táplálékkal, vékony burkot válasz- 

 tanak ki, s betokozott állapotban végezik, nem hábor- 

 gatott nyugalomban, az emésztés munkáját, hogy 

 tokjukat az emésztés befejeztével magánosan, vagy 

 oszlás által megszaporodva, ismét elhagyják. Ily 

 emésztési tokok ismeretesek pl. Cienkowski vizsgálatai 

 után a Vampyrelláknál, a Heliozumokhoz igen közel 

 álló sugaras állábú gyökérlábuak között, valamint, 

 többeket nem emlitve, a nevezett búvár által Colpo- 



1 Monatsb. d. berl. Akad. vom 18. Dec. 1851. V. ö. 

 Cohn ki. ni. id. h. 



2 UeberCysteiibildung bei InfusorieuZWZ.VI. (1855) 301 . 



della pugnax névvel jelölt Flagellatnál. 1 A csillósző- 

 rös ázalékállatkák között Cohn szerint a Trachelius 

 Oviim,' 2 Clapaeéde és Lachmann, valamint Stein 

 búvárlatai szerint pedig a Vorticellqf éleket pusztító 

 . I m/i/f ileptusok végezik az emésztést vékonyfalú tokok- 

 ban ; ugyanily emésztési tokokba zárkóznak vizsgála- 

 taim szerint bizonyos Enchelysek is. 8 



Igen nagyszámú véglénynél észleltetett továbbá, 

 hogy miután több nemzedéken át folytatott oszlás 

 utján nagy mennyiségi >en elszaporodtalc, minden 

 kimutatható ok nélkül, egymásután betokozzák ma- 

 gukat s csak hosszabb, gyakran több hónapra terjedő 

 pihenés után hagyják el ismét, vagy egyenkint, vagy 

 a tokon belül véghez ment oszlás útján megszapo- 

 rodva, tokjaikat; ezen tömeges betokozódás arra enged 

 következtetnünk, hogy a véglényeknek, mint az egy- 

 sejtű moszatok- s gombáknak, bizonyos nemzedékek 

 cziklusa után hosszabb pihenésre van szükségük. 



Már az előadottakban többször ismételtem, hogy 

 a véglények tokjaikon belül gyakran két vagy több 

 részre oszlanak s megszaporodva hagyják el az anyato- 

 kokat. Ez némely véglényeknél csak kivételes, mások- 

 nál ellenben egészen állandó s a szaporodás mindig 

 csak a tokon belül megy véghez. így a Gregarinák 

 állandóan csak betokozott állapotban hozzák létre 

 nagyszámú apró szaporodási testecskéiket, az ú. n. 

 pseudonavicellákat, va,gy psorospermiumokat; számos 

 gyökérlábú és Moncr, nemkülönben bizonyos Fla- 

 gellátok, pl. az Euglenafélék, több Gilioflagellái, a, 

 Noetilucák s néhány csillószőrös ázalékállatka, pl. az 

 Amphileptusok, szinten csupán betokozott állapotban 

 képesek osztódni. 



A véglények betokozódása a bebábozódástól bizo- 

 ny ára igen távol áll ; elleni icn vek • teljesen azonos folya- 

 matot ismerünk a legalsóbb növényeknél, az egysejtű 

 moszatok s gombáknál, melyeknek spórái szabad moz- 

 gásuk befejeztével bizonyos ideig tartó pihenésre s új 

 vaj zók képzésére szintén betokozzák magukat : bizo- 

 nyára mai nap sem fog ellentmondásra találni Cohn- 

 nak azon állítása, hogy egyrészt az ázalék- 

 állatkáknak, másrészt pedig az egysejtű 

 növények rajzóspóráinak felfedezése után 

 az állat- és növényország között felállított 

 különbségek tarthatatlanokká váltak.* 



1 Beitráge zur Kenntniss der Móriadén. AMA. I. (1805). 

 216. 221. 



2 Id. m. 267. 



'■' Természeti-, fiiz. II. (1878) 237. 

 4 Id. in. p. 278. 



