130 



megkülönbözteti, — «nécrogénie» és nxénogénieo, 1 

 számos szerző heterogenia, Haeckel pedig plasmo- 

 genia a névvel jelöl. 



Altalános terroészetbölcseleti szempontból az 

 autogonia kérdése a biológiai tudományoknak két- 

 ségkívül egyik legfontosabb alapkérdése. — Hogy 

 a legelső élő lényeknek, melyek a mai nap élő leg- 

 alsói)!) véglényekkel egyezhettek meg, okvetetlenül 

 szervetlen vegyületekből kellett képződniük, erre 

 nézve a mai biológok között alig van véleménykülönb- 

 ség s a dolog lényegére nézve egészen mindegy, vájjon 

 Földünket, vagy pedig — Thomson hipotézise sze- 

 rint — valamely idegen bolygót képzeljünk-e az auto- 

 gonia színhelyének. Hogy az autogouiának valamikor 

 meg kellett történnie, ezt mondja a dolgok okait für- 

 késző ész, bár ezt kézzel foghatólag kimutatni termé- 

 szetesen sohasem sikerülhet. — Egy más, nem abszolúte 

 megoldhatlannak látszó kérdés az : vájjon mai nap 

 jönnek-e létre autogonia utján élőlények? 

 Haeckel ezt Monereire nézve valószínűnek tartja 

 s oly módon képzeli a Monereknek autogonia útján 

 az élőállomány vegyületeit alkotó elemek oldatából 

 való kiválását, mint a kristályokét az anyaoldatból, 

 azaz épen úgy, miként a sejtelmélet megalapítói a 

 sejtek fejlődését képzelték ; ez azonban csak hipo- 

 tézis, mely egyetlen megfigyelésre sem támaszkodik. 

 Mindaz, a mit kísérletezés útján az autogoniáról tud- 

 nunk lehet, abból áll, hogy szervetlen vegyületek 

 oldatából élő lényeket fejleszteni még eddig senkinek 

 sem sikerült. Az elért negatív eredmények abszolúte 

 nem zárják ugyan ki a még mai nap is tevékeny 

 autogonia lehetőségét, de minden esetre igen való- 

 színűtlenné teszik. 



Mindazon kísérletezések azonban, miket Spal- 

 LANZANi-tól PASTEUR-ig s egész napjainkig az elsődleges 

 keletkezés kérdésének eldöntése czéljából végeztek, 

 az autogoniát csak mellékesen érintik, voltaképen 

 pedig a plasmogonia, azaz a körül forognak : vájjon 

 szerves testek öntelékeiben, tehát már meg- 

 levő szerves állományból kepződhetnek-e 

 elsődlegesen legalsóbb élőlények? Mindaz pe- 

 dig, a mit ezen többnyire igen elmésen konstruált ké- 

 szülékekkel s a legszorgosabb ellenőrzéssel végzett 

 kísérletek bizonyítanak, a következőkben foglalható 

 össze : 



1 . Hosszabb ideig 100° C.-ra hevített s azután 



1 Op. c. 252. 

 a Op. c. II. 33. 



a levegő bejutásától elzárt öntelékben véglények nem 

 képződnek ; míg a meg nem tisztított körlégnek ily ön- 

 telékhez való hozzájárulta val csakhamar megjelennek. 



2. Ha a levegő a felforralt öntelékhez izzásig heví- 

 tett, vagy tömör fémsavakat tartalmazó csövön keresz- 

 tül vezettetik, avagy a csőbe dugott gyapoton át fil- 

 tráltatik, élettelen marad az öntelék, mintha csak a 

 levegő bejutásától el lett volna záva. 



3. Az életre ébredő csíráknak e szerint okvetet- 

 lenül a levegőben kell lebegniök ; ezek a levegőben 

 lebegő csírák Pasteur módszerével, — mely abban 

 áll, hogy filtráló dugaszul lőgyapot használtatik s ez 

 azután aetherben feloldatik, — könnyen ki is mutat- 

 hatók. 



4. Tekintetbe véve a különböző, teljesen megbíz- 

 ható búvároktól különböző módszerek alkalmazása 

 útján elért nagyszám n egyező eredményeket, alig 

 szenvedhet kétséget, hogy azon kivételes esetek, me- 

 lyekben megtisztított levegővel ellátott s felforralt 

 öntelékben mégis fejlődtek véglények, valamely hil iá- 

 nak a kísérletbe való becsúszására vezetendők vissza, 

 pl. a használt edény nem volt kellőleg megtisztítva, 

 vagy a levegő bejutása ellen nem volt teljesen elzárva, 

 vagy pedig az öntelék nem volt kellő ideig forralva. 



5. A kísérletezésre használt száraz anyagokat nem 

 elég 100° C.-ra hevíteni, mivel a kiszáradt spórák, 

 csinik és tokok Lúders, Doyére s mások vizsgálatai 

 szerint csak 120—140° C.-nál vesztik el fejlődés- 

 képességüket. 



De vájjon mit bizonyítanak mindezen kísérleti 

 eredmények, vájjon véglegesen megczáfolják-e plas- 

 mogonia létét ? Nem, — csupán azt bizonyítják, hogy 

 a mindent megfertőztető, tehát az öntelékekben is 

 benfoglalt parányi csírák, ha azokat előbb megöljük, 

 életre többé nem ébrednek ; továbbá azt, hogy a szer- 

 ves anyagokban, ha azokat az életet megölő magas 

 hőmérséknek tettük ki, élet többé nem ébredhet: 

 azaz röviden azt, hogy az anyag, ha már egyszer 

 meghalt, magára hagyva holt marad. Ez ugyan ma- 

 gában elég fontos, de még sem kielégítő eredmény ; 

 fontos, mert kizárja az elsődleges keletkezésnek 

 azon hipotetikus módját, hogy a szervezeteknek 

 elhalt részeiből legalsóbb élőlények keletkezhetnek, 

 azaz kizárja a nekrogeniát; ki nem elégítő pedig 

 azért, mert nem zárja ki a xenogeniát. Mert 

 ezen kísérleti eredményekkel szemben még mindig 

 fel lehet tenni azon lehetőséget, hogy az élő állomány- 

 nak legkisebb részecskéi, oly körülmények között, 

 melyek az egész szervezet életének folytatására kedve- 



