94 



kozásának megértésére, felfogásom szerint, fontosság- 

 gal bír. 



Az Euglenák egyik űröcskéjét tudvalevőleg már 

 Ehrenberg is megkülönböztette, csakhogy valódi ér- 

 tékét teljesen félreismerve, idegdúcznak tekintette. 

 Focke, ki rajzaiban az Euglenák egyik üröcskéjének 

 változó körvonalait igen jellemzően adta vissza, 1 da- 

 czára annak, hogy kiemeli, 2 hogy jóddal való 

 kezelésre egészen eltűnik, mégis Ehrenberg felfogá- 

 sához ragaszkodva, idegducz (Markknoten) névvel 

 jelöli. 



Laciim ann kiemelvén, hogy Claparéde felfe- 

 dezte az Euglena Pleuronectes ( Phacus Pleuronectes 

 Duj.) és E. Acus lüktető űröcskéjét, a következő 

 megjegyzést leszi: «Az Euglenáknál az összehúzódó 

 hely feltalálását ezen állatok mozgékonyságán kívül 

 különösen még az is megnehezíti, hogy épen az 

 EiiRENBERG-töl idegdúcznak tartott világos hely fölött, 

 vagy szorosan e inellett fekszik ». 3 Minthogy a lüktető 

 üröcske mellett vagy felett fekvő idegdúcznak tartott 

 szerv csakugyan megvan, s minthogy, mint előbb 

 Carter, utóbb Stein is kimutatta, ez sem egyéb, mint 

 lüktető üröcske : világos, hogy ÜLAPARÉDE-nek mind- 

 két űröcskét látnia kellett. 



CARTER-nekazi/'«í//<7í« üröcskéire vonatkozó vizs- 

 gálatait Stein következőleg foglalja össze : « Carter-í 

 illeti azon érdem, hogy ezen képletben (t. i. az Ehren- 

 berg és FocKE-től idegdúcznak tartott szervben) 

 egy összehúzódó űröcskét ismert fel. Kezdetben csak 

 a különböző egyéneknél változó alakja és nagysága 

 tűnt fel, később azonban lassankinti, de sohasem tel- 

 jes kiürüléseit is megfigyelte. Pontosabb megfigyelést 

 csak a pihenő, gömbbé húzódott s betokozásra készülő 

 vagy oly, már betokozódott Euglenákon lehetett vé- 

 gezni, melyek felpukkantott tokjukból kiszorítva, lehe- 

 tőleg laposra nyomattak. Ezen esetben a tulajdonképi 

 lüktető üröcske inellett egy ezzel összeköttetésben álló 

 mellékűröcske( sinus J látható, mely folyadékkal lassan- 

 kint megtelvén, igen jelentékenyen kitágál, azután 

 pedig tartalmát a főüröcskébe ömleszti, mitől ez duz- 

 zadásig megtelik, míg a mellóküröcske eredeti térfoga- 

 tára zsugorodva, igen parányi hólyagocskának látszik. 

 Erre a mellékűröcske újra telni kezd s minél inkább 

 halad duzzadása, annál nagyobb a nyomása a föűröcs- 

 kére ; ettől ennek tartalma legnagyobb részt kiürít- 



1 Pbysiologisebe Studieu. II. H. 1854. Taf. IV. 



2 p. 60. a 23. ábra magyarázó szövege. 



3 Ueber die Orgauisation der Iufusorien. AAP. (1856) 369. 



tetik, hogy aztán a kiürülő melleküröcsketöl csakha- 

 mar ismét megtöltessék. » 1 



Stein vizsgálatai szerint az Euglenák egyetlen 

 üröcskéje a garattal áll összefüggésben. Ez utóbb emlí- 

 tett szervet, t. i. a garatot, Marren ugyan már 1843- 

 ban fedezte fel az Euglena sangvineánál, 2 minden- 

 esetre azonban SxEiN-t illeti azon érdem, hogy ezen 

 morfológiai tekintetben igeu nagy fontosságú szerv 

 előfordulását az összes Euglenáknál és számos más 

 zöld Flagellátnál kimutatta s pontosan és híven áb- 

 rázolta. A nyilas, melylyel az Euglenák garatja a 

 külvilággal közlekedik, tehát a száj, kisded kerek lyuk, 

 mely a többnyire egyetlen, ritkán két ostor alapján a 

 test mellső, azaz haladás alatt előre irányuló végén 

 foglal helyet, azonban csak ritkán épen a csúcson,pl. az 

 Euglena viridis- és E. dcsesnél, rendesen kissé oldalra 

 szorítva, 8 az Euglenának oldalról való tekintésénél 

 kis kicsípett mélyedésnek látszik , melyet kiduzzadó 

 felső és alsó ajak határol ; ezen ajkak közötti kis 

 mélyedést már a régibb búvárok, így Ehrenberg és 

 Dujaruin is ismerték s jellemzően rajzolták, sőt 

 Ehrenberg azon gyanításnak is adott kifejezést, hogy 

 itt keresendő a szájnyílás. 3 A szájnyílás egy befelé 

 elkeskenyedő S-alakúan hajlott kürtszerű garatba ve- 

 zet, mely a betüremlö cuticulával van bevonva, s nem 

 tekintve azt, hogy csillószőrökkel borítva nincsen, s 

 hogy sokkal szűkebb és finomabb, megegyezik szá- 

 mos csillószőrös ázalékállatka (pl. a Vortieella félék, 

 Parameciumok, Colpoda, Colpidium stb.) kürtalakú 

 garatjával. Ha ezeu, Stein-íoI igen pontosan s híven 

 rajzolt szervet, már egyszer valamely nagyobb Eugle- 

 náneíl, pl. az Ehrenberg által Amblgophis viridis- 

 nek nevezett aránylag óriási testű s lomhán mozgó 

 alaknál, vagy az Euglena Oxyuris és Phacus Pleu- 

 ronectes nagy példányainál felismerhetjük, könnyen 

 megtalálhatjuk a kisebb alakoknál is. Stein szerint 

 az egyetlen lüktető üröcske ezen garatnak belső, elmo- 

 sódott körvonalú végével áll egy finom vezeték által 

 összeköttetésben s e szerint mintegy kocsányon látszik 

 lógni. « Az üröcske — mondja Stein 4 — majd fel- 

 duzzadt, majd kisebb térfogatra húzódott össze, néha 

 szabálytalan karéjos alakot öltött, végre azonban el- 



' III. p. 144. Carter, Annak of. natúr. History. vol. 

 20. (1857) 34—35. 



2 Reckercb.es sut la rabréfaction des eaux. Nouv. 

 Memoires de l'Acad. roy. du Bruxelles. v. ö. Stein III. 

 p. 66. 



3 Infusionstbiercben. 100. 

 1 III. 144. 



