93 



levegőben, nkiír tiszta elemben élnek az ázalékállat- 

 kák. A környező közeg (víz) élenytartalmának apa- 

 dása csökkenti az összehúzódások számát, teljes éleny- 

 hiány mellett egészen megszűnik az összehúzódható - 

 ság. Csupán a hőmérsék emelkedése képes aritmikus 

 mozgásokat gyorsítani, melyeket minden más hatá- 

 sok (savak, alkaliak stb.) lassítanak, vagy megszün- 

 tetnek. Az összehúzódások száma épen úgy fogy ak- 

 kor, ha a lüktető üröcskét a benne összegyűlő folyadék 

 megkisebbíti, mint akkor, ha a folyadék megnagyob- 

 bítja. 



Ebből látható, hogy sem az éleny jelenléte, sem 

 annak hiánya, sem fölöslege, sem a benne való szű- 

 kölködés nem tekinthető a ritmikus tevékenység 

 ingere gyanánt; valamint az is, hogy sem savak, sem 

 egyéb anyagok, sem pedig a lüktető üröcskében össze- 

 gyűlő folyadék feszülése nem szolgál ingerűi, hanem 

 ellenkezőleg, mindezek hűditőleg és gyengítöleg hat- 

 nak a ritmikus működésre. 



Minthogy tehát az inger az éleny jelenléte mellett 

 jő létre, maga az éleny azonban nem tekinthető inger 

 gyanánt, s minthogy továbbá az inger csupán a hő- 

 mérsék emelkedésével lép fel gyorsabban és gyakoribb 

 egymásutánban : a nehéz kérdések legalább egy részé- 

 nek megoldására a következő hipotézis szolgálhat. 



A lüktető tíröeskék ritmikus mozgásai a proto- 

 plazma élenyülési folyamatainak következményei. 



Az összehúzódásokat feltételező és létrehozó ingert 

 az élenyülési folyamat momentuma képezi. 



Az élenyülés lehetősége első sorban magának a 

 protoplaztnának alkatától s benne foglalt élenyülésre 

 képes anyagok mennyiségétől, továbbá a bevezetett 

 élenymennyiség nagyságától függ. 



A protoplazma élenyülési képességét fokozza a 

 hőmérsék emelkedése, csökkenti alább szállása, egé- 

 szen megszüntetik az alkaloidok. 



Az élenyfelvetelt fokozza a hőmérsék emelkedése, 

 kisebbíti apadása, valamint az endozmatikus folya- 

 mat változása. 



Az élenyfelvetelnek szaporodása csak akkor hatba 

 a lüktetésekre gyorsítólag, ba a nagyobb mennyiségű 

 éleny számára elegendő oxidálható anyag is van 

 jelen. 



A ritmikus mozgások gyorsaságát tehát, nor- 

 mális állapotban, az élenyülhető anyagoknak, vala- 

 mint az élenynek mennyisége s a hőmérsék magassága 

 eredményezi. 



Minden élenyülés élenyülési terméket (savat) hoz 

 létre ; mihelyest ez képződött, megszűnik az inger. 



Ezek szerint a ritmikus mozgásnak, a vál- 

 takozó összehúzódásnak s tágulásnak egy- 

 mást szükségképen felváltó okát az élenyülés 

 s az élenyülési termek képezi. 



Rossbach vizsgálatait csupán az Amoebákra és 

 csillószőros ázalékállatkákra, fcehál kizárólag állatok 

 módjára táplálkozó véglényekre terjesztette ki. a nö- 

 vények módjára levélzölddel áthasonító Flagellátokat 

 ellenben egeszén ügyeimen kívül hagyta. Kérdés, váj- 

 jon ez utóbbiaknál ugyanazon ingerek inditják-e meg 

 a lüktető üröcskék ritmikus működését, mint ama- 

 zoknál? Ezen kérdésre idevágó észleleti adatok hi- 

 ányában határozott felelet alig adható, tekintetbe 

 véve azonban a levélzöldet tartalmazó protoplazmá- 

 nak a színtelen, azaz levélzöld nélküli protoplazmá- 

 val egészen ellenkező anyag s erő-cseréjét, mely végső 

 elemzésben a kividről felvett magasan élenyült szer- 

 vetlen vegyületeknek eleven erők lekötése mellett 

 való élenytelenítésében s a felszabadított eleny kivá- 

 lasztásában áll : bizonyára fel nem tehető, hogy a 

 levélzöldet tartalmazó protoplazma, ugyanazon inge- 

 rektől indíttatva, végezné lüktetéseit ; ellenben nagy 

 valószínűség szól a mellett, — feltéve természe- 

 tesen, hogy áll az, hogy a levélzöldet nem tartal- 

 mazó protoplazma ritmikus működésének ingerét az 

 élenyülés s élenyülési termékek képezik , hogy a 

 zöld Elagellatok üröcskéi az éleny telenülési 

 folyamat s a felszabadult éleny ingerére lük- 

 tetnek. 



Említettem már fennebb, hogy a levélzöldet tar- 

 talmazó Flagellátokat csaknem kivétel nélkül ket 

 űröcske jellemzi,* melyek az egy vagy több ostor 

 alapján váltogatva lüktetnek. E két űröcske az Eugle- 

 nák es Ghloropeltisfélék családjába tartozó Flagellá- 

 toknál is, melyeknek Stein csupán egyetlen üröcskét 

 tulajdonit, igen jól megkülönböztethető s meg is kü- 

 lönböztette mindkettőt az Euglenánál már Cla- 

 pakede, s határozottabban Cartkr, csakhogy ezen 

 búvárok az egyik üröcskét nem helyesen fogták fel ; 

 sőt magának STEiN-nak leírása is valószínűvé teszi, 

 hogy egy második űröcske is előfordul, minek lehe 

 tőségét Stein sem zárja ki. Szükségesnek tartom e 

 tárgyra — mint már fennebb jeleztem — visszatérni 

 mivel a ket különböző feladatra szolgáló űröcske ;i 

 Flagellátok egységes szerkezetének, valamint táplál- 



* Kettőnél több üröcskét talált Cibnkowski a Hydrurm 

 s egy Pabiulla-íiij rajzóiuál (Ueber Palmellaceen inul einige 

 Flagellaten. AMA. VI. (1870) 422. 



