89 



val megegyezik, oldott húgy alkatrészek kiürítésére 

 is szolgálnak. Ez ellen csak látszólag szólhat azon 

 körülmény, hogy a véglények testének bizonyos ré- 

 szeiben liugyalkatreszeknek tartható concrementu- 

 mok válnak ki és halmozódnak tel, mivel vizedény- 

 rendszerrel biró számos féregnél is azt találjuk, hogy 

 a vízedényrendszer legfinomabb ágaiban, vagy az 

 ezeket körülvevő szövetekben a húgyalkatrészek kivál- 

 nak s felhalmazódnak. Ugyanígy képzelhetjük a húgy- 

 alkatrészeknek a véglények lüktető (íröcskéjéhez vezető 

 finom járatok mentében való kiválását is. A véglé- 

 nyek lüktető öröeskéinek s az ezekhez vezető pályák- 

 nak ezen kettős, lélekzés és húgykiválasztás körül forgó 

 feladata, bennfoglaltatik már LEYDiG-nek azon magya- 

 rázatában, melyet összehasonlító szövettani kéziköny- 

 vében a férgek vizedényeinek, melyekkel az ázalék- 

 allatkák üröeskeit a hozzájok vezető járatokkal azono- 

 soknak tartja, élettani feladatáról kifejtett; s Haeckei.. 

 ki ujabb időben ugyanezen felfogás mellett nyilatko- 

 zik, tévesen vallja azt saját, külön nézetének. 1 



Mivel a véglények lüktető üröcskéi vízkiüritésre 

 szolgálnak, mindenesetre igen sajátságos jelenség az, 

 hogy a beálló systole alatt egyes ázalekállatkáknál a 

 már fennebb említett sugaras edények folyadékkal 

 megtelnek. Ezen jelenséget Stein oly módon magya- 

 rázza, hogy felteszi, hogy az üröcskének nem egész 

 tartalma ürül ki, hanem annak nagy része ugyanazon 

 pályákon, melyek az űröcskékhez vezették, ismét vissza- 

 nyomúl. Ennek ellenében Schwalbe kiemeli, hogy 

 pontosabb vizsgálat útján meg lehet arról győződni, — 

 mit különben már Lieberkühn is megemlített, — 

 hogy a I'itrniiiiiiinn Aurelia sugaras edényeinek 

 megduzzadása nem a systoléval, hanem már a dia- 

 stole vége felé veszi kezdetét, s e szerint szemlátomást 

 nem a visszaszökellő folyadék duzzasztja meg. Hogy 

 systole alatt a sugarakba nem ömlik vissza a folya- 

 dék, — mondja Schwalbe, 2 könnyen megmagyaráz- 

 ható abból, hogy ezen irányban a netalán benyomuló 

 vizet kettős ellentállás akadályozza: elsőben tudniil- 

 lik azon nyomás, mely alatt a szájon át folytonosan 

 új vízfölvétel útján szaporodó folyadék az ázalekállatka 

 testében áll, továbbá pedig a sugarak falazatának 

 összehuzódósága. Hogy ezen sugarak (gesz lefutá- 

 sukban összehúzódhatnak, könnyen észlelhető. Mind- 

 két momentum bőven elégséges arra, hogy a kihaj- 



1 Zur Moxphologie <ler Infusorieu. Jcnaiaclio Zcitschr. 

 VII. (1873) 548. 

 - Id. m. 355. 

 Lntz (1. Véglények. 



totl folyadékot regurgitálui ne engedjék. Csak egy ut 

 áll a folyadék előtt nyitva s ez kifele vezet. Ez alatt, 

 mint már a korábbi búvárok is kiemelték, igen tisz- 

 tán kivehető, hogy az űröcske belülről kifele, a cuticula 



fele hÜZÓdik Össze. 



Schwalbe érvelése, úgy hiszem, hogyegészen szi- 

 lárd alapokon nyugszik, se szerint a lüktető (íröcskék 

 sugaras edényeit kizárólag a víznek a Lüktető (íröcs- 

 kékbe való vezetésére szolgálóknak lehet tartanunk. 

 Kétségkívül ugyanily feladatuk van a Stein leírta, 

 csokor (Eosetta) alakban elhelyezett gömbölyüded, 

 egyszerű nedvüröknek, melyek systole alatt számos 

 csillószőrös ázalékállatkánál, ezeken kívül azonban 

 meg némely Flagellátuál és Khizopóduá 1 is az össze- 

 esett űröcske körűi képződnek, t. i. a folyadékot össze- 

 gyűjtik s a rovásukra ismét feldagadó üröcskének átad- 

 ják. Nem különben ugyanazon czélra szolgál a Stein- 

 tól pontosan leirt azon hosszirányú csatorna, mely 

 pl. a Stenl araknál a test hátsó végéből, számos más 

 Hetcrotrichnál pedig a test mellső részéből vezet a 

 lüktető ürocskéhez. Ugyanily hosszirányú csatorna szál- 

 lítja Wrzesniowski vizsgálatai szerint a folyadékot az 

 Uroleptus Piscis és Loxophyllum Melcagris (íröcské- 

 jéhez. A hosszirányú edények némely ázalékállatkánál 

 az edény lefutási pályájában megjelenő cseppek össze- 

 folyása által jönek létre, így nevezetesen, Stein vizs- 

 gálatai szerint, 1 a Stylomichya Mytilusnál. 



A lüktető üröcskék vagy külön nyilassal szájadza- 

 nak a véglény testfelületén, vagy pedig az alfelnyilás 

 egyúttal vízkiürítő nyilasul is szolgál. A Vorticellafélék- 

 nél az űröcske a garatba látszik ugyan ürülni, ezen 

 ázalekállatkáknál azonban a garat mellső tág részéhe 

 az ú. n. előcsarnokba ( vestibulum ) nyílik az alfél 

 is ; s Wrzesniowski, — ki az ázalékállatkák üröcs- 

 kéjének szájadzására vonatkozó eddigi meglehetős 

 nagyszámú adatokat igen pontosan állította össze, 2 — 

 kimutatta, hogy voltaképen ezeknél is az alfelnyilás 

 szolgál a lüktető űröcske tartalmának kivezetésére. Még 

 pedig némelyeknél, nevezetesen a WRZESNiowsKi-tól 

 igen pontosan tanulmányozott Ophrydium versatilé- 

 nél, az alfeluyilástól meglehetős távol fekvő üröcskétől 

 egy hosszú kivezető edény szállítja az összehúzódott 

 űröcske tartalmát az előcsarnokba nyíló alfélhez. Ily 

 kivezető csőveka Vorticcllafélék kivételével különben 

 csak még néhány Acineta-, Tracheliw- s Enchelys- 

 féléknél ismeretesek. GREEFFa Carchesium polypinum 



1 I. 89. 



■- ZWZ. XXIX, 311. 



12 



