88 



glena acuminátáfiál, Bütschli pedig az Acinela mys- 



tacinánál. 



Azon ellenvetéssel szemben, hogy azon esetben, 

 ha a lüktető tiröcskék systoléjok alatt csakugyan 

 kife!é ürítenék tartalmukat, apró tárgyak a kiáramló 

 víztől mozgásba hozatnának, mi határozottan nem 

 észlelhető, Stein méltán jegyzi meg, hogy, ha még 

 valamely nagyobb kerékállatka, pl. a Hydatina Senta 

 összehúzódó hólyagából kilövelt víz sem idéz elő a 

 kloaka környezetében áramlást, — már pedig itt a 

 hólyag tartalmának kifelé való ürülése semmi kétsé- 

 get sem szenvedhet, — sokkal kevésbbé várható ez a 

 véglények lüktető üröcskéjének kiürülése alatt. 1 Min- 

 den kétséget kizáró határozottsággal szól a lüktető 

 űröcskeknek systole alatt való kifelé ürülése mellett 

 ENGELMANN-nak azon megfigyelése, melyet egy új 

 Ghilodonf&iiól, melyet jellemzően Chilodon propel- 

 le.nsnck nevez, közzé tett. Ezen ázalékállatka egyetlen 

 hátsó testvégi üröcskéjének mintegy 1 n percznyi idő- 

 közökben egymást követő systoléi alatt egy-egy lökés- 

 sel előre lódul, mely tünemény hasonlókig, mint a 

 Medusák és Salpák, vagy a Leptodiscus medusoides 

 lüktető haladása, csakis a kilövelt víznek a testre 

 ható visszalökéséből magyarázható. 



Mindezen észleletek teljesen kizárják annak lehe- 

 tőségét, hogy az üröcskék szívnek felelnek meg. Stein 

 nagy monográfiája első részének megjelenése óta a 

 WiEGMANN-tól származó felfogást tényleg egészen el is 

 ejtették, és FROMENTELa Claparéde és Lachmann tanul 

 mányainak megjelenése után közzé tett észleletek- 

 nek teljes ignorálásával mondhatja csak: «La vési- 

 cule contractile est pour presque tous les observateurs 

 actuels le coeur, le centre de la circulation chez les 

 Microzoires.» a Hiszen maga Lachmann, ki Claparf.de- 

 del kiadott nagy munkájában a lüktető üröcskét még 

 szívnek tekintette, kevéssel halála előtt közzé tette, 

 hogy a Discophora (Acineta) Ferrum equi- 

 nummal közel rokon Discophora speciosánál 

 egész határozottsággal («mit aller Entschie- 

 deüheit») meggyőződött arról, hogy a lüktető 

 üröcske egy finom kivezető csatornán át ki- 

 felé nyílik. 8 



A férgek vízedónyeiről a régi felfogás azt tanítja, 



1 I. 88. 



2 Id. m. 43. 



3 Verhandl. des naturforsck. Vereins der preiiss. Rbein- 

 lande. 16. p. 91. v. ö. Leuckart : Bericht über die Leis- 

 tungen in der Naturgeschichte der niederen Thiere wahrend 

 d. Jahres 1859. AN. 2G. II. (1861) 247. 



hogy lélekző szervek, melyek váltakozva vizet vesznek 

 fel s ürítenek ki ; tehát mintegy a rovarok légcsövei- 

 nek vizböl való lélekzósre szolgáló analogonait képvi- 

 selik. Ezen felfogáshoz képest ScHMiEor 0. az ázalék- 

 állatkáknak a férgek vizedényeivel egyenértékű lüktető 

 űröcskéit is váltakozva vizet felvevő s kiürítő lélekző 

 szerveknek tekintette. Minthogy azonban Leydig ki- 

 mutatta, hogy a férgek vízedényei kívülről való vízfel- 

 vételre nem alkalmasak, hanem csupán a testűrben, 

 vagy ennek hiányában a test parenchyinájában össze- 

 gyűlt víznek a vízedenyek lefutásában kiválasztott 

 bomlási termékekkel együtt való kiürítésére szolgál- 

 nak, s a véglények lüktető tíröcskéinek is ugyanezen 

 feladatot tulajdonította, másrészt pedig kívülről való 

 vízfelvétel egyáltalában nem konstatáltatott : Stein és 

 más búvárok teljesen elfogadták ezen felfogást s a 

 véglények űröcskéit oly kiürítő szerveknek tekintik, 

 melyek a bennök összegyűlt, bomlási termékeket 

 tartalmazó vizet a véglény testéből kiküszöbölik. Hogy 

 mik a kiürített bomlási termékek, ezt eddigelé köz- 

 vetetlenül nem sikerült kimutatni ; legnagyobb való- 

 színűséggel állítható azonban mégis, hogy a kiürí- 

 tett anyagforgalmi termék a víz által abszorbeált 

 légnemű anyag : az állati módon lélekző véglények- 

 nél szénsav, a levélzölddel áthasonitóknál pedig éleny. 

 E szerint világos, hogy a lüktető üröcskék a véglények 

 lélekzésénél, — mit újabb időben különösen Zenker 

 hangsúlyozott, 1 — minden esetre igen fontos szere- 

 pet játszanak s hogy bizonyos tekintetben igaza volt 

 SPALLANZANi-naksDiuARDiN-nek, kik a lüktető üröcs- 

 kéket egyenesen lólekzőszerveknek tekintették. A vég- 

 lények részint egész testfelületükkel, részint száju- 

 kon át folytonosan vizet vesznek fel, mely a plasmán 

 végig áramolván, azt végig öntözvén, miután lélekzésre 

 szolgáló légnemét szénsavval, illetőleg élenynyel cse- 

 relte ki, bizonyos, némely ázalékállatoknál közvetetle- 

 uül látható pályákon összegyűl a lüktető űröcskékben, 

 melyek systoléjok alatt kiürítik. Könnyen belátható, 

 hogy az űröcskeknek szaporán egymásra következő ki- 

 ürülései a víznek a véglénybe való beáramlását mint- 

 egy beszivattyúzva elősegítik, s így az üröcskék lük- 

 tetései a víznek beszivárgását s kiáramlását szakadat- 

 lanul fenntartják. A lüktető tiröcskék azonban a vég- 

 lények lélekzésével legszorosabb összefüggésben álló 

 működésökön kívül, — melyet, mint említem, újab- 

 ban különösen Zenker fejtett ki, — valószínűleg még 

 mindazoknál, melyeknek anyagforgalma az állatoké- 



1 Id. ni. 338. 





