82 



Stein, újabban pedig Wrzesniowski • is megerősí- 

 tette, a nevezett csillószőrös ázalékállatkáknál a test 

 jobboldali szegélyének mentében változó számmal 

 vannak egy sorban a kéregplazmába ágyazva s vilá- 

 gos, gömbölyű bólyagocskából állanak, mely egy erő- 

 sen fénytörő gömböcskét zár magába ; e szerint egé- 

 szen olyanok, mint egy nagy otolitbet rejtő halló 

 hólyag. Ugyanily képleteket írt le Stein és Engel- 

 mann az Oxytrichaf él éknél, melyeknél majd szabály- 

 talanul vannak szétszórva, majd a test mindkét olda- 

 lán egy-egy sorban helyezvék el, majd ismét a test 

 két végén sötét szemeeskéktöl környezve, csupán egy- 

 egy ily hólyagocska foglal helyet ; ez áll nevezetesen 

 az Oxytricha pellionelláról. Bármennyire hasonlítsa- 

 nak is azonban ezen világos hólyagocskák otolith- 

 szci íí tartalmukkal, mely, mint Engelmann megjegyzi, 

 mintegy valódi otolith, többnyire reszketve ingadozik, 

 alsóbb állatok halló hólyagocskáihoz, a hasonlatos- 

 ság mégis csak felületes, legalább egyetlen észlelési 

 adat sem szól amellett, hogy ezen hólyagocskák halló 

 szervek. Stein nem is tekinti egyebeknek, mint 

 oldódásban levő zsírgömböcskeknek, melyeknek vilá- 

 gos udvara, a hólyag, oly módon jön létre, hogy az ol- 

 dott zsír nem keveredik közvetetlenül a környező pro- 

 toplazmával, hanem az egyre kissebbedő gömb körül 

 összegyűl. 2 Ugyanezen véleményben osztozik Engel- 

 mann is, 3 Wrzesniowski ellenben a Loxodes Rostrum 

 hólyagocskáiban levő gömböknek kémlelő szerek iránt 

 való maguktartásából (savakban felpezsgés nélkül 

 könnyen oldódnak) azt következteti, hogy nem zsírból 

 állanak, hanem megegyeznek azon apróbb erős fény- 

 törésü testecskékkel, melyek az ázalékállatkák test- 

 végein szoktak felhalmozódni és Stein-íőI is húgy- 

 concrementumoknak tartatnak. 4 



Ha valahol, úgy bizoiryára a véglények testrészei 

 élettani értékének megállapításánál van helyén a leg- 

 nagyobb óvatosság ; az elhamarkodott ítélet konze- 

 kvencziáival a tévedések egész labirintusába vezet. 

 Mily könnyen lehetne például szerkezete után halló 

 hólyagoknak tartani nemcsak a fennebbieket, hanem 

 még inkább a Clostermmok végén lévő hólyagocská- 

 kat, melyekre vonatkozólag Frey és Leuckart a vég- 

 lények érzéki szerveiről szólva, ezeket mondja : "Föl- 

 téve, hogy a Closteriumok állati természete bebizo- 



1 Beobachtungen fíber Infusorien etc. A. ZWZ. XX. 

 (1870) 493. 



2 I. 68. 



3 Zur Naturgesch. der Infusorien. ZWZ. XI. (1861) 365. 

 1 Beobachtungen über Infusorien etc. ZWZ. XX. (1870)493. 



nyodnék, mi minden esetre nagyon kétséges, úgy 

 talán nagyobb jogosultsággal lehetne azon kis göm- 

 bölyüded hólyagot, mely ezen állatok testének csúcsá- 

 ban fekszik s nagyszáinó apró szemecskéket tartalmaz, 

 halló hólyagoknak tartani. Szemecskéinek mozgása 

 legalább a Gasteropodok otolithjeinek oscillatióival 

 egészen megegyezik, a minthogy az egész is az utóbbi 

 állatoknak halló tokjához nagyon hasonlít'). 1 



Azon erősen fénytörő, egynemű állományból álló, 

 óraüvegalakú, tömött képlet, melyet Lteberkühn az 

 Ophryoglena jlavicans és Bursaria Hova (= Pano- 

 phrysflava Duj.) szája mellett fedezett fel, 2 s mely 

 Claparede és Lachmann szerint nagy valószínűséggel 

 tekinthető valamely külérzéki szervnek, bár nem 

 lehet eldönteni, vájjon látásra, ízlésre vagy szaglásra 

 szolgál-e, s Stein szerint szintén nem bír valamely 

 külérzéki szerv jelentőségével, hanem, optikai tulaj- 

 donságai után Ítélve, különösen alakult zsirrögécské- 

 nek látszik. 4 Talán az óraüvegalakú képletek sem 

 egyellek hugyconcrementumoknál ; a Metopus sitjiiioi- 

 des- s Gyrocori/x oxijura mellső testvégén legalább, 

 mint Stein is kiemeli, 5 egy-egy ily óraüvegalakú kép- 

 let, épen úgy, mint az Oxytricha pellianellánál a 

 gömböt rejtő hólyagocska, számos apró, átvilágítva 

 feketének, ráeső féuyben pedig krétafehérnek látszó 

 szemecskétöl van környezve, egészen olyanoktól, mint 

 a minőket Stein a Parameciumoknál maga is húgy- 

 concrenientumoknak tekint. 6 



Hogy a véglények valamennyien, ha nem is lát- 

 nak, de legalább érzik a fényt, ez, mint már fennebb 

 említem, különböző fokú világításnál észlelhető ma- 

 gukviseleteből következtethető. «A látás ez eseti >en 

 nyilván csupán a világosság és sötétség megkülön- 

 böztetésére szorítkozik, mi egy külön optikai készü- 

 lék nélkül az egész test felületétől érezhető.* 7 — 

 Ismeretes, hogy a látás szervének első nyomait fes- 

 tékszemecskék összehalmozódása képezi, mely sze- 

 mecskék halmaza sötét színének fizikai tulajdonságai- 

 nál fogva a fénysugarakat elnyeli ; ha már most a 



1 Küd. Wagker's Lehrbuch der Zootoinie. II. Th. 

 Lehrb. d. Anat. d. wirbellosen Th. Bearb. v. H. Fbky u. 

 B. Leuckart Leipz. 1847. p 607. 



8 Beitriige zur Anat. der Infusorien. AAP. (1856) 22. 



3 I. 57. 



* I. 68. 



6 II. 333. 

 I. 68. 



7 Siebold. Vergl. Anat. der wirbellosen Thiere. Berlin 

 (1845) 14. 



