7M 



fonalas állal iáktól semmiben sem különböző proto- 

 plazma-nyulványok képezik az ostort. Hakckel to- 

 vábbá egy Siphonophor barázdolódási gömbjein a 

 esillószőrök fejlődését következő módon adja elő: 

 «Azon sejtek, melyek a/, egynemű, buroknélküli ba- 

 rázdolódási sejtek csoportjának felületén vannak, el- 

 kezdenek a/. Amoebák módjára nagyszámú, alakvál- 

 toztató nyúlványokat kinyújtani. A csupasz amoeba- 

 szerü sejteknek lassan mozgó nyúlványai azután egye- 

 nesen örvényző csillószőrökke változnak.* Ezen ész- 

 leletekre támaszkodva, bizonyára jogosan mondhatja 

 Haeckel, hogy a csillószőrös mozgás azonos a/, amoe- 

 baszerű protoplazma-mozgással, s hogy az állábak 

 és esillószőrök bomolog képződmények. 1 



Azon csillószőrös ázalékáilatkáknál, melyek cuticu- 

 val vannak borítva, s melyeknél a esillószőrök a cuti- 

 cula közvetetten nyúlványainak látszanak. Haeckel 

 felteszi, hogy a esillószőrök a cuticulát átfúrják, s a 

 szerint egészen az összehúzódó kéregplasmához tar- 

 toznak.' 2 Ezen felfogás bizonyára nem felel meg a va- 

 lónak, és Simkoth méltán emeli ki, 8 hogy az erősebb 

 esillószőrök nagy fénye, kémlelő szerek iránti nagy 

 ellentállása, továbbá a vastagabb sertéknek s horgok- 

 nak szálaeskás szetfoszlásra való hajlama a mellett 

 szól, hogy nem protoplazmából, hanem cuticularis 

 állományból állanak, miről különösen az Oxytricha-, 

 Euplotes- ós Aspidiscafélék batalmas hasoldali ser- 

 iéinek és horgainak pontosabb tanulmányozása útján 

 könnyen meglehet győződni. Simroth a Cyclasok ko- 

 poltyúin előforduló egyetlen vastag sertét viselő, apró 

 epithel-sejteknek pontos tanulmányozásából indulva 

 ki, mely azon eredményre vezette, hogy ezen sejtek- 

 nek rugalmas eutieularis állományú sertéje, a sejt 

 protoplazmájából kiinduló plasmafonalat rejt tenge- 

 ly i -In ii. azon következtetést vonja, hogy az ázalék- 

 állatkák esillószörei, habár legnagyobb részök cuticu- 

 laris képződmény is, szinten közvetetten összefüggés- 

 ben állanak az összehúzódó kéregplasmának fonalas 

 nyúlványával, melynek molekuláris ákeziói ugyan is- 

 meretlenek, de bizonyára ezeknek tulajdonítandó a 

 rugalmas szőröknek rezgésbe hozása. Különben az 

 ázalékáüatkák csillószöreit Cabteb már 1856-ban 

 a protoplazmából kiinduló oly nyúlványuknak tekin- 



1 Stndien über Moneren. II. Die Identitat der Fii ni - 

 merbewegung und der amoeboiden Protoplasma-Bewe- 

 gung. 127. 



2 Zur Morpbologie der Infusorien. 534. 



3 Zur Kenntniss dcs Bewegungsapparates des Infuso- 

 rien. p. 67. 



Estz G. Vi 



tette, melyeket a felemelt ciiticiilaris réteg mintegy 

 hüvely módjára borít. 1 



Az ázalékáüatkák esillószörei közötti alaki különb- 

 ségeket már a régibb búvárok is figyelemre méltat- 

 ták. EhBENBERG llegyfele CSÜlÓSZŐrt különböztetett 



meg: u. m. finom, tulaj donképi csillószőröket (Wim- 

 pern, ciliae), serteket (Borsten, setae), nyeleket (Griffel, 

 styli) és horgokat (Hacken, uncini); az Anentcrumai- 

 nak egy részénél előforduló egy vagy több ostort Eh- 

 renbekg orrmány-nak (Hűssel, proboscis) tartotta. 

 I i khez sorolhatjuk meg a hosszú, tinóm esillószőrök 

 párnafából pödört bojtokat, minő pl. a csillószőrösek 

 között az Urocentrum Turbó-nál, az ostorosak között 

 pedig a Lophomonasok-nél fordulnak elő s melyekkel 

 Hertwig leírása, szerint némely Badiolár-n&k (Disci- 

 dae, Sponguridae) ú. n. sarcodé-ostorai (safcode-Geis- 

 sel) szerkezetre nézve igen közelállóknak látszanak. 

 Egészen 3ajátságOS szerkezetűnek irja le Stkkki- az 

 Oxytrichqfélék szájmelletti (adoral) seriéit; ezek 

 ugyanis anevezett búvár pontos vizsgálatai szerint, vol- 

 taképen nem serték, hanem lemezkél (Membranellen), 

 melyek csupán élükről tekintve, látszanak sertéknek, 

 s némileg a Ctenophorok délkörös sujtásait képező 

 csillólemezekkel (Flimmerplatten) egyeznek meg. 

 Ugyancsak Sterki vizsgálatai szerint 3 egy új édesvízi 

 jí'míwmws-fajnak, a Tintinnus semicüiatus-nak száj- 

 melletti sertéi szintén nem sértek, hanem szabad vé- 

 gokon legyezőszerüleg behasogatott lapos hártyák 

 (flache Membránén), talán helyesebben lemezek, 

 melyek oldalról tekintve szinten sertéknek látszanak. 

 Imi saját vizsgálataim után pontosan ismerem a Tin- 

 tinnus semilineatus-BzsU igen közel rokon Tintinnus 

 fluviatilis szájmelletti seriéinek szerkezetét s úgy ta- 

 lálom, hogy ezek csakugyan nem egészen hengeresek, 

 hanem két oldalról összelapítottak, s szabad végük 

 felé, mint a kócsagtól!, finom fonalakra bomlottak. 

 A esillószőrök meUé sorolandók még azon külön- 

 böző nagyságú hullámzó hártyák is, melyek számos 

 csillószőrös ázalekállatkánál a száj mellett vannak 

 kifeszítve s szemlátomást arra valók, hogy a csilló- 

 szőrök játékától a száj felé örvényező táplálékot, 

 melyet a pörge irányban sebesen keringő örvény 

 a szájtól könnyen tovasodorna, feltartóztassák s 



1 Annals of natural EListory. (1856) 11^. v. ö. Stein. 

 II. 32. 



- líeitnige zur Morphologie der Oxytriehinen. ZWZ. 

 31. (1878). 



1 Tintinnus semiciliatus. Eine neue Infnsorionart. ZWZ, 

 .:.'. (1879). 



lo 



