71 



azonban a Gregarinák helyváltoztatásának mecha- 

 nizmusa, mint 1'kky méltán kiemeli, mégis csak 

 res/.lieil ismeretes ;' van ugyanis a/, előadottari kívül 



még egy egészen rejtélyes helyváltoztató módjuk, 

 mikor megnyúlt, merev testtel oly módon sikamla- 

 nak meglehetős gyorsasággal, mint a Diatomeák. Az 

 ily módon haladó Gregarinák körületében világos, 

 színtelen szegélyt lehet megkülönböztetni, mely kü- 

 lönösen feltűnően kivehető a Müller-féle Bárga folya- 

 dékba tett Gregarinák körül, melyek ezen kitűnő 

 indifferens folyadékban több órán, némelyek egész 

 napon át életben maradnak * vígan mozognak. Ha 

 mar most a folyadékba festékszemecskéket kevernek, 

 ezek a sikamló Gregarina világos szegélyének men- 

 tében, a haladás irányával ellenkező, sikamló moz- 

 gásba hozatnak, úgy hogy alig lehet azon gondolatot 

 visszautasítani, hogy a Gregarinák, mint a Dia- 

 tomiák, a legerősebb nagyításnál is egyneműnek lát- 

 szó, protoplazmatalp segélyével végzik sikamló hely- 

 változtatásukat. * 



Meg akarom itt jegyezni, hogy ugyanily egeszén 

 rejtélyes, még pedig igen gyors sikamló mozgásban 

 láthatok, gyakran az ostorokat visszavont, vagy elve- 

 tett Euglenák is; nevezetesen a ponipás, nagy Eu- 

 glena sanguinea, melynél hiába igyekeztem erős len- 

 esekkel s különböző irányú és fokú világításnál a 

 keskeny, világos szegélynek, szerkezetét kifürkészni, 

 mely a helyváltoztatás ezen módjánál szerepelni 

 látszik. Hogy pedig ezen keskeny, világos szegély 

 az Euglenák testet csakugyan képes mozgásba hozni, 

 ezt a betokozott, gömbölyű Euglenák bizonyítják, 

 melyek kirajzásukat megelőzőleg, tokjuk belsejében 

 egészen úgy, mint bizonyos esillószőrös embriók, a 

 peteburkou belül élénken keringenek. 



Mlábak. 



Ugyancsak a, kéregplasma összehúzódó képesse- 

 gére vezethetők vissza az Amoebák s számos más 

 elkülönült kóregplasmával bíró gyökérlábúak alak- 

 változtatásai; ezeknél epén úgy, miként a színte- 

 len vérsejtek amoebaszerű mozgásainal. a mozgás 

 székhelyét Schultze M. szerint, a kéregplasma kép- 

 viseli. 2 A kéregplasma nyomja ki a karoly- vagy hul- 

 lámszerű emelkedéseket, a szóles alapú, hegyes nyúl- 

 ványokat, a hengeres, ujj alakú s fonalas, elágazó vagy 



1 Das einfachste thierische Lében. Eme Skizze. Zürich. 

 (1858.) 11. 



'-' Das I'rotonlasma der Rhizopoden und der I'flanzen- 

 zellen. (1863) S. 



el nem ágazó állábakat. Szamos gyökerlabúaknál el- 

 lenben, kiválóan pedig azoknál, melyeknél a kéreg- 

 plasma a bélplasmától elkülönülve nincsen, az egész 

 protoplazma-tesl összehúzódó, s ezeknél az állábak 

 gyakran a protoplazma belsejébe mélyen követhetők, 

 mint ezt a Radiolárok-néA., nevezetesen az Acantho- 

 metrák-néi már Claparéde ismerte. 1 De ugyanez áll 

 Greeff, Hertwig és Lesser, valamint más búvárok 

 vizsgalatai szerint, a HelÍOZOUmok-rő\ is, melyeknek 

 allabai, nevezetesen ezeknek gyakran elkülönült, mi 

 re\ tengelye, melyet az Actinosphaerium Eichhwnii- 

 nél Schultze M. ismert fel először." a protoplazma 

 belsejébe követhetők, s az állá bak innét látszanak ki- 

 sugározni. Ezen állábak azok, melyeken már Dujardin 

 is ismerte a szemecskeáramlást, ama meglepő moz- 

 gási tüneményt, mely elragadó pompájában különös, n 

 a tengeri Gromiákon és Polythalamiumokon eszlel- 

 hető, s melynek Scholtze M. ép oly eleven, mint hü 

 kepét adja a következő szavakban: «A szemecske- 

 mozgást a fonál-állományba beágyazott szemecskék 

 sikamlása, folyása végezi. Nagyobb vagy kisebb gyor- 

 sasággal húzódnak ezek a fonálban, majd ennek 

 szabad vége felé, majd ellenkező irányban, gyakran 

 még a legvékonyabb fonalakon is mindkét irányban 

 egyszerre. A találkozó szemecskék vagy egyszerűen el- 

 vonulnak egymás mellett, vagy pedig egymás körül 

 mozognak, míg egy kis szünet után mindkettő eredeti 

 irányát folytatja, vagy egyik a másikat magával vi- 

 szi. Mint a szeles utón a sétálok, úgy hemzsegnek 

 a szemecskék össze-vissza a szelesebb fonálon, habái 

 néha meg is akadva és rekedve, de mégis mindig a 

 fonál hosszának megfelelő irányt követve. Gyakran 

 folyásuk közben megállapodnak s azután visszafor- 

 dulnak, a legtöbb azonban a fonalak legvégső csú- 

 csáig jut, s csak itt változtatja, meg irányát. Egy fo- 

 nálnak nem minden szemecskéje mozog egyenlő gyor- 

 sasággal, úgy hogy gyakran egyik a másikat megelőzi, 

 egy gyorsabb a lassabbat nagyobb sietésre hajtja vagy 

 mozgásában a lassúbbtól megakasztatik. Ahol több 

 fonál egyesül, látni lehet, hogy a szemecskék az egyik- 

 ről a másikra mint mennek át. Ily helyeken gyakran 

 szélesebb lapok vaunak, melyek a fonálállomány erő- 

 sebli felhalmozódásából jöttek létre, s melyekből az- 

 után mint ónálló nyúlványok, további fonalak fejlőd- 

 nek, vagy melyekbe más, már meglevők, min! 



1 Berichte d. Berliner Akad. (1855) 674 v. ö. Scholtze; 

 Das Protoplasma ctc. 30. 



2 Das Protoplasma ctc. :'.o. 



