66 



igen parányi sejtek képeznek, apró terecskék mozaikjá- 

 ból van összetéve ; ezt találta Hektwig a Leptodiscus 

 medusoidesnél ; máskor nagyobb többszögletes táb- 

 lácskákra különült, a mint Peridinium / élek pánczéla, 

 melynek táblái maguk ismét finom hálózatos mozaik- 

 ból állhatnak. Számos esillószörös és ostoros ázalék- 

 iíllatkának cuticulája* egy irányban, vagy ket egymást 

 szelő irányban finoman sávolyzott; ezen sávok több- 

 nyire többé-kevésbbé pörge lefutásnak s mint már 

 1839-ben Meyen is kiemelte, 1 Cohn pedig ismét 

 ráutalt, 2 egészen megegyeznek a növénysejtek cuti- 

 culájának hasonló finom sávolyzatával. A cuticula 

 sávjai néha egyenlő nagyságú apró gömböcskékből 

 vannak összetéve; mintegy gyöngysorokat képeznek, 

 mint pl. az Euglena Spirogyránál, vagy az általam 

 leírt sósvizi Placus striatusnál ; 3 máskor ismét az 

 egész cuticula ily gömböcskékből áll, miiit a Hertwk.- 

 től leirt Podophiya gemmipara ú. n. vázhártyája 

 (Skeletmembran). 4 Ezen röviden érintett rajzokhoz 

 még bizonyos sculpturák, kiemelkedő tarajok, sze- 

 mölcsök, tüskék stb. is járulhatnak. 



A mi a véglények cuticulájának vegyi összetételéi 

 illeti, erre nézve Cohn vizsgálatai után annyit tu- 

 dunk, hogy közelebb álla czellulozéhoz s a chitinhez, 

 mint az állati sejthártyához; 5 pontos vegyi összetétele 

 azonban eddigelé ismeretlen. 



Azon különböző alakú tokok, elálló pánezólok, 

 héjak, vázak, melyek számos véglényre annyira jel- 

 lemzők, kétségkívül szinten a cuticuláris képződé- 

 sek közé sorozandók ; nem egyebek ezek , mint a 

 véglény testének felületéről leemelődött pánczelok, 

 mit legmeggyőzőbben bizonyítanak az Aeincták, me- 

 lyeknél, mint Claparéde es Lachmann igen találóan 

 említik fel, a testtől elálló tok s a testet megfekvő 

 pánczél vagy finomabb cuticuláris burok között min- 

 den átmenetet lehet találni. 1 ' 



Ezen tokoknak, héjaknak valamint alakja, úgy 

 finomabb szerkezete is végtelenül változik, s tet- 

 szetős alakjuk, gyakran meglepő csinos dessinjeik 

 s gazdag sculpturáik, különösen bizonyos gyökér- 

 lábúaknál, valódi szemüdítő kepét tárnak ele, s a mi- 

 kroszkópi készítményeknek dísztárgyai. Többnyire 



1 Einige Bemerkungen über den Yerdauungsapparat 

 der Infusorieu. AAP. (1839) 

 - Id. m. 426. 



3 Term. r. füz. II. p. 233. 



4 Ueber I'odopbrya gemmipara. MJ. I. (1875) 28. 

 6 Id. m. 125. 



6 I. 17. 



egyetlen összefüggő ürt zárnak körül, s csak a Poly- 

 ihalamiumoknál van belsejük likacsos rekeszekkel 

 több kamrára, a kihalt Nummulücknél pedig egymás 

 felett álló bonyolódott szerkezetű gallériákra osztva. 

 A többnyire jelenlevő egyetlen nyilast, melyen át a 

 véglény a külvilággal közlekedik, a Polyihalamiumolc- 

 nál számtalan apró likacskacsatorna helyettesíti, me- 

 lyektől a hej, mint a szita át van törve, s e miatt ne- 

 vezte d'Orlsigny ezen gyökérlábúakat Foraminiferek- 

 nck ; ugyanily likacskáktól van áttörve egy általam 

 leírt sósvizi gyökérlábúnak, az Orbulinclla smarag- 

 djának a héja. 1 A Eadiolaroknak s némely Helio- 

 zoumoknak héja nagyobb nyilasoktól van áttörve, 

 melyek között a héj állománya finom hálózatot ké- 

 pez, mintha e tokok finom csipkékből alakultak 

 volna; ugyanily szerkezet jellemzi a esillószörös áza- 

 lekállatkak között a Dictyoctjstafélék tokjait. 



A tokok s híjak vagy chitinszerű állományúak, 

 mint a testet burkoló cuticula; vagy, mint néha a 

 pánczelok is (pl. Peridinium félék), elkovásodottak, így 

 pl. az Euglypháknál, Hdiozoumok- es Ttadiolárok- 

 ihil; vagy végre szénsavas mésznek belerakodásá- 

 tól keményedtek el, mint a legtöbb Polyihalamium- 

 nál s a Nummuliteknél. Ezen kemény tokokkal 

 szemben az ellenkező szélsőséget képezik azok, melyek, 

 mint némely esillószörös es ostoros ázalekállatkánál, 

 szemecskés, nyálkas állományúak. 



A protoplazmának — miként Haeokel találóan 

 kifejezi — >< alakító művészeten 2 nem csupán a külső 

 felületen képes vázakat formálni, hanem belsejében 

 is, s e szerint a protoplazma belsejében is kiválhat- 

 nak vázrészek. így nevezetesen a lladiolitrok- és 

 Ueliozoumoknál kovasavból álló, különböző alakú és 

 nagyságú s elhelyezésű tűk, spiculumok, vagy pedig 

 a legkülönbözőbb finomságú es szerkezetű csipke- 

 szerű rostélyok (innét EuRENBERG-nek rostélyallat- 

 /,((/.' «Gitterthierchen» elnevezése), melyek úgy, mint 

 pl. a szivacsoknál, a lágytestnek támaszát képezik. 



A véglények cuticulájától s epén tárgyalt tokjai- 

 tól, héjaitól, létrejöttüket tekintve, alig különböznek 

 azok az egészen zárt tokok, melyekbe bizonyos körül- 

 mények között, ú. n. betokozódások (Encystirung) 

 alkalmával, elzáródnak. Ezen betokozódási folyamat- 

 ról s ennek jelentőségéről azonban alább fogok 

 szólani. 



1 A szamosfalvi sóstóban élő gyöklábúakról. Term. r. 

 fiiz. I. (1877) 164. 



2 Protistenreicb. 38. 



