64 



testecskéket tartalmaz, melyek élénken emlékeztetnek 

 a peték szektestecskéire, s melyek Bütschli szerint, 

 fehérjenemű amyloid anyagból állanak s jód és kénsav 

 hozzáadására megkékülnek. 1 Hogy a testecskék nem 

 kívülről felvett idegen záradékok, ezt világosan bizo- 

 nyítja az, hogy a szájnélküli Opalina-, Acineta- és 

 Gregarinafélcknél is előfordulnak; számos Helio- 

 zoumnál s Radilámál a protoplazma a rögöcskéken 

 kívül színes olajcseppeket, a levélzöldet tartalmazó 

 Flagellátoknál amylum- és paramylum-testecskéket 

 tartalmaz. Az épen említett, nyilván tartalékanyagok 

 ertekével bíró rögöcskéktől jó megkülönböztetendők 

 azon egeszén más természetű, nem mindig előforduld, 

 igen erősen fénytörő testecskék. melyek majd ritkán, 

 majd sűrűen szét vannak szórva, majd bizonyos helye- 

 ken felhalmozódnak. Ezen testecskék, melyek erős 

 fénytörésük miatt áteső fénynél egy tömegben feke- 

 téknek, egyenkint fekete körvonalúaknak látszná- 

 nak, majd igen apró, látszólag gömbölyüded szem- 

 cséket, majd kis pálczikákat képeznek. A Paramecium 

 Aureliánál azt találom, hogy e pálczikák gyakran 

 kettesével, hármasával összenőnek s A, K, X betük- 

 hez hasonló alakot mutatnak. Az ázalékállatkák egybe- 

 kelésével foglalkozó több búvár tesz említést ezen 

 sötét szemecskékről. s én magam is kiemeltem a sós- 

 vizi Lionotus Faseiola leírásánál a s Bütschli azon 

 felfogásához, hogy az egybekelés alatt végbemenő 

 igen élénk anyagforgalom termékei, 11 hozzátettem, 

 hogy igen valószínűen húgyconcrementumok értékével 

 bíró bomlási termékek, mi mellett különösen az 

 szól, hogy egészen megegyezni látszanak az alsóbb 

 állatoknál annyira elterjedt hugysavas nátron rögöcs- 

 kekkel. E bomlási termekék némely ázalékállatká- 

 nál a protoplazma áramlásába jutván, a testvegeken, 

 ott, hol az áram elhajlik, lerakatnak s e helyeken 

 azután azon sötét foltokat képezik, melyek pl. a 

 Paramecium Aureliánál s számos Oxytrichafélénél 

 a mellső és hátsó testvégen, a Metopus sygmoidesnél 

 csupán a mellsőn, a VorticellaféUknél pedig a 

 kocsányvégen fordulnak elő. Nyilván ugyanide tar- 

 toznak azon sötét szemecskék is, melyek számos tokot 



1 Notiz über das Vorkommeu einer dem Amyloid ver- 

 wandten Substanz in eiuigen mederen Thiereu AAI'. (1870) 

 365. Továbbá: Einiges über Infusorien. AMA. IX. B. 4. H. 

 (1873) 671. 



2 A szamosfalvi sóstó néhány ázalagjáról. Terra, rajzi 

 fűz. II. (1878) 229. 



3 Studien iib. die ersten Eutwickelungsvorgánge der 

 Eizelle ect. 421. 



lakó Monothalamiumnál, pl. az Euglypháknál, Tri- 

 nemánál s Gyphoderiánál a mag előtt gyakran övet 

 képeznek, s talán azon kristályok is, melyek a Rádió- 

 in rok tokon belüli protoplazmájáhan gyakran elő- 

 fordulnak. Azon véglényeknél, melyek szilárd táplá- 

 lékot vesznek fel, a protoplazma rögöcskéivel kevere- 

 dett idegen záradékok gyakran igen megnehezítik 

 annak eldöntését, hogy mi tartozik a protoplazmához 

 s mi az, a mi kívülről jutott állományába. Az emész- 

 tés alatt levő elnyelt testek majd egyszerűen be van- 

 nak ágyazva a protoplazmába, majd vízudvar ál- 

 tal környezettek; ezek azon rmészl/liinn-skrk, melyek 

 EHKENisEitG-et a sokgyomrú készülék felállítására 

 vezették. Ezen emésztőüröcskéken kívül gyakran nagy 

 nedvűrök fordulnak elő számos véglény bélplasmájá- 

 ban, melyek között a protoplazma, mint gyorsan 

 növekedő növénysejtekben, vagy a Hydroidok ento- 

 derma- sej tjeiben hálózatos gerendázatot képez ; így pl. 

 a Trachelius Ooumnál, a csillószörös ázalékállatkák 

 között, sa Noctilucáknál. Ugyanily nedvűrök az Aeti- 

 nosphcerium Eichhornii s több más gyökérlábúnak 

 protoplazmáját egeszén habossá teszik; Hertwig sze- 

 rint a Radiolárok tokon kívüli és belüli protoplazmá- 

 jában előforduló ú. n. alveolusok szintén nedvüröcs- 

 kéknek felelnek meg. 



Focke, mint már fentebb említettem, már 

 183ü-bau eszlelte a Paramecium Bursariánál a bél- 

 plasmának keringő áramlását s nyomós argumen- 

 tumul használta fel Ehrenderg sokgyomrú készüléke 

 ellen. Ezen áramlást, mely élénkebb a bélplasma 

 külső részében, mint belsejében, sokszorosan össze- 

 hasonlították a protoplazmának azon aktív ke- 

 ringő áramlásával, mely bizonyos növónysejtekhen, 

 pl. a Chara-sejtekben oly megragadó pompás látványt 

 nyújt. Ezen felfogás ellen Stein az áramlásnak egé- 

 szen más, s mint e jelenség okának kipuhatolására 

 tett számtalan észleleteimre támaszkodva állithatom, 

 a valónak teljesen megfelelő magyarázatát adta. 1 

 A Paramecium Bursariánál az áramló tömeg a test- 

 nek baloldali, hosszabb és hajlottabb szélén mellfelé 

 tart, azután a mellső testvégen jobbra kanyarodva, a 

 jobb oldali, rövidebb és egyenesebb szél hosszában 

 hátrafelé irányúi, s a hátsó testvégen ismét balra és 

 mellfelé kanyarodik. Tekintetbe véve már most azt, 

 hogy a test hátsó felének jobb oldalán fekszik a rövid 

 tölcsérszerü garat, melynek a bélplasmáboz vezető 

 hátsó vége balra hajlott, s hogy ezen garaton át szünet 



1 I. 57. 



