60 



clig előforduló u. n. sárga sejtek képezik. Ezen állító- 

 lagos sejtek közül azonban, Hertwig lt igen pontos 

 újabb vizsgálatai szerint 1 csak is a sárga sejtek valódi 

 sejtek, a tokon kívüli és belüli alveolusok ellenben 

 nem egyebek viztiszta folyadékkal telt üröcskékuél, 

 melyek a protoplazmát épen mint az Actinosphae- 

 riumnál habossá teszik; a középponti tok világos 

 hólyagocskái ellenben sejtmagoknak felelnek meg, me- 

 lyek Hertwig szerint, a Radiolároknak szaporodásá- 

 nál egyenkint körülburkolódnak a tokon belüli proto- 

 plazma egy rétegével, s ily módon sejtekké változván, 

 a középponti tok ruegpukkautával monasszerü ostoros 

 rajzók alakjában kiszabadulnak. Ezen magok kelet- 

 kezése igen sajátságos, s egészen eltér a sejtmagok 

 eddig ismert keletkezési módjától. Hertwig szerint a 

 belső hólyaggal biró Radiolároknak tulajdonképen 

 egyetlen igen magasan elkülönült magjuk van, se/, az 

 ú. u. belsőhólyag, melynek finoman szemecskejü, 

 világos alapállománya majd egy, majd több gömbö- 

 lyuded, vagy elágazó, gyakran gomba-myceliumokra, 

 pl. a Saprolegniákera emlékeztető testet, u. n. belső 

 testet (Binnenkörper) tartalmaz: ezek tehát a mag- 

 testecskekuek felelnek meg, melyeknek sarjai leválván, 

 a belső hólyagból a középponti tok protoplazmájába 

 nyomulnak s itt az u. n. világos gömböket képezik. 



Meg kell jegyeznem, hogy a Itadiolárok testének 

 bizonyos elkülönüléseit, nevezetesen a különböző 

 szerkezetű kovasav-vázakat, valamint a, középponti 

 tokban gyakran előforduló kristályos testecskéket és 

 színes olajcseppeket, mint olyanokat, melyekkel meg- 

 egyezők az alsóbb gyökérlábúaknál is előfordulnak, s 

 melyek a Radiolárok alaktani ertekének megállapí- 

 tására nincsenek befolyással, szándékosan hagytam 

 figyelmen kívül. 



Az előadott felfogás szerint a Radiolárok szerve- 

 zete jóval egyszerűbb, mint minőnek Haeckei. tar- 

 totta, s egy magas fejlettségű, egészen sajátságos, igen 

 nagy (a nagyobb alakok 4 — 5 mm. átmérőjűek) sejt- 

 nek felel meg, melynek protoplazmájá egy vastagfalú 

 tok külső, egyén fenntartási, ós belső, faj fenntar- 

 tási részletekre osztja, s mely az igen magasan 

 elkülönült tulajdonképi magot, a belső hólyagot, s 

 az utóbbiban sarjadzó, azután pedig a tokon belüli 

 protoplazrnába jutó világos hólyagokat tartalmazza. 

 Csupán a sárgasejtek azon valóban sejtek értékével 

 bíró elemek, melyek az egysejtűseg ellen szólanak. 

 Ez utóbbiak gömbölyüded vagy tojásdad alakú, körül- 



1 Zur Histologie Jer KaJiolarien. (1S76) 



burkolt, maggal ellátott sejtek, melyeket a levél- 

 zöld bőrsárga módosulata színez, keményítő szemecs- 

 kéket tartalmaznak s oszlással szaporodnak ; e sze- 

 rint egészen megegyeznek az egysejtű moszatokkal. 

 Különben nem egészen állandóan, de többnyire elő- 

 fordulnak, meg pedig csak a tokon kívüli protoplaz- 

 mában. 



Ha ezen sárgasejtek csakugyan a Radiolárok szer- 

 vezetének kiegészítő részét képezik, úgy ezen gyökór- 

 lábuak kétségkívül nem tarthatók egysejtüeknek, s 

 jelenlétöket a Radiolár-tistnek különben sejtekből 

 össze nem tett protoplazinájában csak úgy magyaráz- 

 hatjuk meg, ha STEiN-nal 1 feltesszük, hogy endogén 

 sejtképződés utján jöttek létre. De vájjon nem való- 

 szinű-e, hogy tulajdonképen nem tartoznak a Radi- 

 olárokhoz, hanem önálló egysejtű moszatok, melyek a 

 Radiolárok protoplazmájába tolakodtak? Ha. tekin- 

 tetbe vesszük, hogy előfordulásuk nem állandó, hogy 

 keletkezésük módjáról semmi biztosat nem tudunk, 

 s csupán annyira terjed ismeretünk, hogy oszlással 

 szaporodnak; továbbá, hogy bizonyos moszatok elő- 

 szeretettel tolakodnak mas szervezetek belsejébe, így 

 pl. a szivacsok mesodermájába s itt vigan szaporod- 

 nak; mindezt, valamint az u. n. levélzöld-testecskék 

 tárgyalásánál alább elöadandókat tekintetbe véve, a 

 legnagyobb valószínűség szól amellett, hogy a sárgasej- 

 tek voltaképen nem tartoznak a Radiolár ókhoz. Ezen 

 már a priori igen valószínűnek látszó felfogás helyes- 

 sége mellett szol CiENKO\vsKi-nak azon észleleté, hogy 

 a ( 'allozoum inerme sárgasejtjei a Radiolár testének 

 szétroncsolása s elhalása után tovább élnek, s foly- 

 tatják oszlás útján történő szaporodásukat, miből 

 Cienkowski, úgy hiszem, egészen jogosan vonhatta 

 azon következtetést, hogy a sárga sejtek önálló szer- 

 vezetek, egysejtű moszatok, s nem tartoznak a R-adi- 

 olárokhoz. 2 Hertwig, ki a sárgasejteknek a Radi- 

 olárok szervezetéhez való tartozását Cienkowski- val 

 szemben előbb határozottan állította, 3 ujabb vizsgá- 

 latai alapján a CiENnowsKi-fele felfogás helyessége 

 mellett nyilatkozik.' 4 Ha tehát a sárgasejtek esak- 

 ugyan nem tartoznak a Radiolárok szervezetéhez, úgy 

 semmi sem all annak útjában, hogy a Radiolárokat, 

 épen úgy, mint n többi gyökérlábúakat magas elkülö- 

 nüléseik mellett is egysejtű szervezeteknek tartsuk. 



1 Der Org. II. llj. 



2 AMA. VII. (1870). 



3 Zur Histologie Jer KaJiolarien. l'J. 



4 Der Organisnius Jer RaJiolarieu. 1 IS. 



