56 



keket illeti, ezekre nézve Stein a következőket jegyzi 

 meg: «Az egész test felületének finom sagrinozott 

 külsőt kölcsönöznek s oly tömötten állanak egymás 

 mellett, hogy meg nem foghatom, mily módon lehetné- 

 nek ezen finom szemecskék sejtmagok, főleg, minthogy 

 az alapanyag, melybe ágyazvák, teljesen alaktalan, és 

 sejtekhez hasonló terecskékre való különültségének 

 leggyengébb nyomait sem mutatja. » J A mi pedig az 

 Opalina Ranarum magszerű képleteit illeti, ezek, 

 mint újabban Engelmann kimutatta, 2 csakugyan 

 magok, csakhogy nem az Opalina szöveti sejtjeinek, 

 hanem magának az Opalinának magjai. Az Opalina 

 Ranarum ugyanis, mint számos más csillószőrös áza- 

 lékállatka, sok maggal van ellátva. De a még mindig 

 rejtélyes természetű pálczikaalakú testecskék, legye- 

 nek azok bár csalántokocskák (trichocystek), miknek 

 ALLMANN-t követve, legtöbb búvár tartja, avagy ta- 

 pint > testecskék, miknek Stein tekinti, szintén nem 

 hozhatók fel az egysejtűség ellen, mivel a Coelen- 

 teratok s némely Turbellafélék valódi csalántokjai 

 sem sejtek, s nem is sejtmagokból fejlődnek, mint 

 KciLLiKEU hitte, hanem, miként KLEiNENBERo-nek a 

 Ilydrán, Schultze E. FEiiENcz-nek pedig a Cordy- 

 lophora lacustrison tett tanulmányai minden kétség 

 fölé emelik, az egyes ektoderma-sejtekbeu úgy, mint 

 pl. a növenysejtek levélzöld-testecskei vagy a peték 

 széktáblácskái, uagyobb számmal, szabadon fejlődő 

 képződmények ; a Turbellafélék pálczikái pedig, me- 

 lyek pl. a Stcnostomum leucopsnál egészen megegyezni 

 látszanak az ázalékállatkák pálczikáival, épen tömér- 

 dek nagy számmal fejlődnek ezen férgek számos kép- 

 viselőjének ektoderma-sejtjeiben. Ami végre az össze- 

 húzódó kocsányú Vortieellafélék úgynevezett ko- 

 csányizviái s általában az ázalékállatkák szalagszerű 

 izomrostok módjára összehúzódó rostjait illeti, melye- 

 ket, mint fennebb említve volt, a Stentoroknál már 

 Ehrenbero is ismert, ezek, mint mai nap határozot- 

 tan állíthatjuk, nem külön sejtekből fejlődnek ki, 

 mint a valódi izomrostok, hanem egyszerűen a pro- 

 toplazmatest kéregrótegének elkülönülései. Hogy 

 pedig ily összehúzódó szalagok egyetlen sejtben csak- 

 ugyan fejlődhetnek s fejlődnek is, ezt leginkább 

 bizonyítja az, hogy pl. az Euglenáknál is előfordul- 

 nak, melyek pedig az egysejtű moszatoktól oly kevéssé 

 térnek el, hogy a Palmelláceákkal, mint ezt Cten- 

 kowski 8 meg is tévé, kényszer nélkül egyesithetők. 



1 Der Org. II. 9. 

 ■' M.T. I. (1876). 

 3 Couf. 1. s. cit. 



Mindezekből látható, hogy Levőig érvei, melyekre 

 Claparéde és Lachiiann, mint igen fontosakra hivat- 

 koznak, nem állhatnak meg s mint döntő erejűek 

 nem hozhatók fel az egysejtűség ellen. 



Haegkel a Radiolárokat tárgyaló pompás mono- 

 gráfiájában 1 a gyökérlábúak és ázalékállatkák között 

 szöveti szerkezet tekintetében két típust különböztet 

 meg: ú. m. egysejtűeket, minők az alsóbb gyökér- 

 lábúak, nevezetesen az Amoébdk, melyekhez valószí- 

 nűleg az Arcellafélék is sorozandók, valamint az 

 összes ostorosak, ■ — továbbá olyanokat, melyek 

 Schultze M. hipotézise szerint, több sejt össze- 

 olvadása útján keletkeznek, minők a magasabb gyö- 

 kérlábúak, nevezetesen a Radiolárok s a csillószőrös 

 ázalékállatkák. Ezen szilárd alapokra fektetettnek 

 vélt két különböző típusra, Haeckel az állat- és 

 növényország között GEGENBAUR-től vont azon új 

 határvonalat alkalmazta, hogy a szervezetek, me- 

 lyek mindannyian egy sejtből indulnak ki, vagy 

 egysejtűek maradnak, vagy többsejtűekké fejlőidnek ; 

 az állat- és növényország közötti fundamentális kü- 

 lönbség pedig abban áll. hogy a növényország mind 

 egy-, mind többsejtű szervezeteket tartalmaz, míg az 

 állatország képviselői csak átmenetileg egysejtűek, 

 mint peték, teljes kifejlettségüket elérve azonban 

 mindig több sejtből vannak összetéve; 2 s ezen szi- 

 gorú kritikának alá nem vetett kritériumra támasz- 

 kodva, az összes egysejtű gyökérlábúakat és ázalék- 

 állatkákat a növényországba utasította, a magasaid) 

 gyökérlábúakal és ázalékállatkákat ellenben, mint fel- 

 fogása szerint fejlődésüket tekintve, többsejtű szerve- 

 zeteket, az élesen határolt állatország képviselőiül 

 ismerte el. 



Meg kell vallanunk, hogy az állat- és növény- 

 ország között vont ezen új határvonal igen éles, és 

 kitűnően alkalmasnak látszik a két ország között 

 ingadozó legalsói >b szervezeteknek rendszertani be- 

 osztására, csakhogy egy sarkalatos hibája van, hogy 

 t. i. nem felel meg a valónak. Stein-í illeti az az 

 érdem, hogy ezen felfogás teljes tarthatatlanságát ki- 

 mutatta. 3 Tarthatatlan pedig ezeu felfogás azért ; mert 

 hogy a magasabb gyökérlábúak és ázalékállatkák 

 több sejtnek összeolvadásából fejlődnének, a mellett 

 egyetlen pozitiv adat sem szól s nem megfigyelésre, 

 hanem egyszerűen a Myxomycetek plasmodiuma 



1 Pie Radiolarien. 



2 De animalium plantarumque regiii terminis et diffe- 

 rentiis. Jenae. 1860. 



3 Der Org. II. 14, 21. 



