54 



is lenne, mert a leggyökeresebb különbséget igen 

 praegnans módon fejezi ki az ázalekállatkák s a Pro- 

 tozoumok korén kívül álló állatok között, melyek első 

 kezdetüket tekintve, többsejtű szervezetek. A kifejlő- 

 dött ázalekállatkák egysejtű szervezeteknek való tar- 

 tása ellen azonban mindig kifogást kell tenni, mert 

 nem egyszerűen tovább növekedő sejtek, 

 hanem az eredeti sejtszerkezet egy lényege- 

 sen más szervezetnek engedett helyet, mely a 

 sejtre, mint ilyenre, egeszén idegenszerű. 1 



Stein épen idézett nyilatkozatának első része, 

 melynek ele ScuuLTZE-nak azon vélekedése ellen irá- 

 nyul, — melyben a Radiolárok monográfiájában Hae- 

 ckel is osztozik — hogy a magasabb gyökérlábúak és 

 ázalekállatkák több sejt összeolvadásából erednek, csak- 

 ugyan erélyesen látszik az egysejtüséget bizonyítani; 

 ezt azonban második része, melyben Stein rezervált 

 álláspontjára ismét visszatér, teljesen lerontja. És 

 SxEiN-nek ezen óvatos nyilatkozata bizonyára telje- 

 sen indokolt is volt abban az időben, midőn — egyebe- 

 ket egészen nem tekintve, — bebizonyítottnak látszott, 

 hogy az ázalekállatkák magja petefészeknek felel meg, 

 melynek oszlási részeiből embriók, a magtestecske 

 pedig here, melyben ondótestecskek fejlődnek, mi az 

 egysejtüseggel alig volt megegyeztetbető ; s midőn 

 IiAECKEL-nak a Radiolárok körül tett pompás tanul- 

 mányai azon eredményre vezettek, hogy ezen gyökér- 

 lábnak sarcodejában különböző sejtertekkel biró kép- 

 letek fordulnak elő, s e szerint absolute nem tartha- 

 tók egysejtüekuek. 



A nagy Mdllee János, ki Németországban a bioló- 

 giai tudományok terén két évtizeden át lobogtatta a 

 vezéri zászlót, mint Lachmann nak egy megjegyzésé- 

 ből tudjuk, összehasonlító boneztani előadásaiban 

 határozottan elitélte az egysejtüseg tanát s két kitűnő 

 tanítványa, az epén nevezett Lachmann és Clapakéüe, 

 a vezér elveihez híven, mind külön kiadott dolgoza- 

 taikban, mind együtt dolgozott nagyfontosságú tanul- 

 mányaikban, nagy, talán túlságos hévvel keltek ki az 

 egysejtüseg tana ellen. 



Kölliker, mint fennebb előadtam, az Actino- 

 sphaerium Eichhornii szervezetének tanulmányozá- 

 sára támaszkodva, fejtette ki nézetét a l'rotozouinok 

 egysejtűségéről ; 2 Clapakéde az Actinosphaeriummal 

 közel rokon Actinophrys Sol-t* választotta tárgyul az 



1 Der Oi-g. II. -22. 

 - ZWZ. I. (1849). 



A kút jeles búvár sajátságos tévedésbe esett. Kölli- 

 ker ugyanis az Actinophrys Eiclihorniil Ehrb. vizsgálta s 



egysejtüseg tanának megbírálására, 1 s vizsgálatai őt 

 azon eredményre vezettek, hogy : «Az Áctinophrysek- 

 nél, Antoebáknál, Arcelláknál és egyéb gyökérlábúak- 

 nál teljesen hiányzik a köztakaró, tehát sejthártya. 

 Nem kevesbbe tagadnom kell a csupasz gyökérlábúak- 

 nál (legalább az Actinophrys Eichhorniinél, Amocba 

 diffluensnél és A. rádiósánál) a mag jelenlétet, való- 

 színűleg még a héjas gyökérlábúak is (legalább az 

 Arcella) nélkülözik ezen képződményt." 2 Eszerint 

 tehát meg egyszerűbb szervezetnek a legelemibb sej- 

 teknél, melyeket azon időben még általában magot 

 és sejttartalmat rejtő hólyagocskáknak tartottak: 

 azaz Clapahede oly egyszerű szervezeteknek vélte a 

 gyökérlábúakat, minők Habckel Monerei. Clapakéde 

 persze máskép fogta fel a dolgot, ö arra fektette a 

 fősúlyt, hogy a gyökérlábúak szervezete nem illik bek' 

 a sejt sémába; e mellett azonban magas szervezetet 

 tulajdonított nekik, melyeknek meg keringési rend- 

 szerük is vau : szívnek tartotta ugyanis a lüktető 

 űröcskét. 



Lachmann, főleg a Vortdcellafélék szervezetének 

 tanulmányozása alapján, azon sajátságos felfogásra 

 jutott, hogy az ázalekállatkák teste, úgy mint az fir- 

 belüeké, emésztő űrt zár korul, mely pépszerű chymus- 

 sziil (azaz a lágyabb bélplasmával, entoplasmával) 

 van kitöltve. 3 Íme, egy egeszén új felfogás ! Az ázalek- 

 állatkák tehát mégis csak gyomorállatkák ; csakhogy 

 nem sokgyomruak, mint Ehkenbeho tanította; hanem 

 egygyomruak, mindenestol egy-egy zacskót, gyomort 

 viselnek, mint a hogy Lachmann tanítja. 



Clapabéde ezen kalandos felfogást, — melyből 

 csak annyi felel meg a valónak, hogy a protoplazma 

 belső hígabb összeállású részében, melyet a tömörebb 

 külső kéregrétegtöl, kéregplasmától ( Rindenparen- 

 chym Stein, Ectosark Wallich, Ectoplasma, v. Exo- 



plasma Haeckel) való megkülönböztetésül helyesen 



nevezhetünk bélplasrnának ( Innenparenchym Htein, 

 Entosark Wallich, Entoplasma Haeckel), történik 

 az emésztés, miként már Dujakdin tanította, s tehát ez 



azt Actinophrys Sóinak tartotta, Claparede pedig, ki az 

 Actinophrys Sol-t Ehrb. írta le, ebben az Actinophrys Eich- 

 horniit vélte felismerhetni; Stein ismét előbb a Podophrya 

 lírának koesánytalan alakját (az ú. n. /'. liberót) tartotta 

 az ázalekállatkák fejlődéstörténetét tárgyaló munkájában 

 Actinophrys Sóinak; e tévedését azonban később helyre 

 igazította s a sok magú Actinophrys Eichornii számára egy 

 külön genust állított fel, az Actmosphaeriumot. 



1 AAP. (1854). 



2 L. cit. 413. 



■ ; AAP. (1856) 



