47 



Scheutenii-vél 1 Az előbbit Stein fedezte fel, az oly 

 érdekes ázalékállatkákat viselő édesvízi Gammarus 

 Pulex-nék kopoltyúlevelein, az utóbbit pedig SeiiKU- 

 ten, amsterdami kereskedő, édessel kevert ten- 

 gervízben (Brackwasser) élő Gammarusók utópo- 

 trobi lábainak Bériéin. A Spirochonák rövid, merev 

 kocsányon ülő, az Ophrydiumok vagy a meg- 

 nyultabb testű Operculáriák testalakjával biró, de 

 egészen merev ázalékállatkák , melyeknek szabad 

 felső testvégéből egy csillószőröket viselő, pörgen csa- 

 vart lemezszerű gallér indul ki ; egyetlen lüktető iir< ics- 

 kéjük s garatjuk, elhelyezését s az utóbbi szerkezetét 

 illetőleg is, meglehetősen megegyezik a Vorticella- 

 f élekével; egyetlen magjuk ellenben gömbölyödött 

 vagy tojásdad, vagy oldalt allé) magocskával, mint szá- 

 mos Oxytricha) élének magja, gyakran résszerü üröcske 

 által ketté osztott. Stein a Spirochona-f éleket a Peritri- 

 chek rendében egy külön család képviselőinek te- 

 kinti. Egy másik, STEiN-tól felállított s szintén a 

 Peritrichek közé sorolt érdekes családot képeznek az 

 Ophryoscolexfélék az Ophryoscolex (<>. Purkinjei és 

 0. inermis) és Entodinium-nemmei ( E. bursa, E. 

 d< iitatum és E. caudatwn).* Az Ophryoscolex-iélek 

 első pillanatra igen emlékeztetnek apró kerékálla- 

 tokra s ezekkel nyilván többször össze is tévesztet- 

 tek,* különben közel állanak a Spirochona- és Vor- 

 tícellaf él ékhez, de nincsenek rögzítve. Az Ophryosco- 

 lex- nemnél fóregszerüleg megnyúlt, az Entodinium- 

 nál tojásdad, lapított test merev cuticulával van borítva, 

 mellül ingmanchettehez hasonló kitolható s vissza- 

 vonható erős sertékkel szegélyzett örvényszervvel; 

 ennek alapján nyílik a száj, a test hátsó végén pedig 

 az alfél, mely alatt az Ophryoscolex Purkinjeinél me- 

 rev sertéktöl képezett farkszerű tövis nyúlik ki; 

 az Ophryoscolexéknü a test közepét, a hátat s oldalt 

 elfoglaló erős sertéktöl képezett örv övezi, mely az 

 Entodiniumoknál hiányzik. Magjuk tojásdad vagy sza- 

 lagalakú, oldalt álló magocskával ; lüktető üröcskéik- 

 nek száma 2, vagy több. Az Ophryoscolexfélék a Para- 

 meciumfélék családjához tartozó Isotricha intestina- 

 /í.s-szal együtt egészen állandó lakói a kérődzők ben- 



1 ZWZ. Z. III. (1852) 485. Továbbá: Die Iuí. 206. 



' 2 Lotos, IX. Prag. 1859. Továbbá. Abh. tler k. böhm. 

 Gesellsch. tler Wiss. X. (1858). Conf. Leuckart's Bericht. 

 26. Jahrg. II. (1860) 250. 



Züen pl. azt mondja, hogy a ló vakbelében kerék- 

 állatkákat talált (Die Sehmarotzer auf und in dem Körper 

 der Haussáugethiere. II. Theil. Weimar 1874 p. 443.) ; ezen 

 lolet kétségkívül valamely OphryoscolexféléM vonatkozik. 



dőjének s a lovak vakbelének, 8 oly nagy mennyiségben 

 fordulnak elő, hogy Weiss Bzerint, egy gran bendőtarta- 

 lomra lő — 20 egyén esik, és mályra nézve, mintegy 

 1 4 részét képezik a gyomortartalomnak. 1 A bendőben 

 élő ázalékállatkákról az első említést Delaford és 

 Gruiív ugyan már 1843-ban tették, 8 tüzetesebb isme- 

 retek azonban, mint említők, STEiN-nak köszönhető. 



A Peritrichéknek egy harmadik, STEra-tól fel- 

 állított uj családját, a Gyrocorysféléket, a Gyroco- 

 rys oxyura képviseli, egy kalandos termetű ázalék- 

 állntka, mely mocsárvizekben nem gyakori ugyan, 

 de ha előfordul, mindig nagy mennyiségben talál- 

 ható. Stein Niemegk és Prága körül, én magam Kolc >zs- 

 vár körül többször találtam kénhidrogént árasztó mo- 

 csárvízben, melyben Beggiatoák tenyésztek s miként 

 Stein, úgy én is, mindig a Metopus Sygmoides tár- 

 saságában. A Gyrocorys teste körte alakú s hosszú 

 hegyes farkba folytatódik. A merev testet hártyás 

 parabolaszerű harangalakú köpeny környezi, melyben 

 a Gyrocorys teste a harang szíveként foglal helyet, s 

 hátul kissé kiáll ; ezen harang a hasoldalon egy hossz- 

 irányú, sarlóalakulag hajlott, szűk mezőt szabadon 

 hagy, melyből igen hosszú csillószőrök indulnak ki ; 

 ugyanezen mező lefutásában erősebb s rövidebb csilló- 

 szőrök egy a szájhoz vezető ívet képeznek. A test 

 hátsó végén egy nagy lüktető üröcske, belsejében pedig 

 3 — 4 tojásdad mag foglal helyet. Kiemelendő még, 

 hogy a test mellső részének háti, azaz a szájjal ellen- 

 kező oldalán sötét szemecskékböl alakult szemfolt fog- 

 lal helyet. 



Végre Stein 1862-ben a német orvosok s termé- 

 szetvizsgálóknak Karlsbadban tartott :!7-ík vándor- 

 gyűlésén, Peritromus Emmae elnevezés alatt, egy a 

 keleti tengerben Wismar mellett felfedezett, a Hypo- 

 trichek rendébe tartozó ázalékállatkát írt le, mely az 

 ( Krytriehafeleket a ( lilainydodontokkal összekap- 

 csoló új családnak (Peritromina) egyetlen eddig 

 ismert képviselője. A Peritromus a Kerona Polypo- 

 ram alakjával bh - s szájának s szájperemének szer- 

 kezetét, valamint kettős magját tekintve, az Oxy- 

 tricha) "élekkel egyezik meg, egész hasoldala azonban 

 sűrűn álló, egyenlő nagyságú finom csillószőrökkel 

 borított, mint a Chlamydodontoknál. Felette feltűnő 

 s idegenszerű a Peritromusnak viselkedése nyugtala- 

 nításkor ; ekkor ugyanis testének közepe felé görcsö- 



1 Specielle Pbysiologie der Haussáugethiere. II. Anfl. 

 Stuttgart (1869) 132. 



- Recneil de Medremé vétérinaire pratique. Paris. 1 843. 

 Conf. Weiss 1. c. 131. 



