42 



való populáris megkülönböztetéséhez ragaszkodunk, 

 nem tehetünk egyebet, mint hogy egyik részüket a 

 növényországba, a másikat pedig az állatországba ik- 

 tassuk, melyekben a csillószörös ázalékállatkák ép 

 oly közeli rokonaik, mint amazoknak a Palmellaceák. 

 A Cryptomonasok s Euglenák, épen úgy mint a 

 Chlamydomonas Pulcisculus is, rajzó idejök befejez- 

 tével vagy átlátszó, színtelen kocsonyás burkot vá- 

 lasztanak ki ( Gloeococcus-állapot), vagy pedig szilárd 

 czelluloze burkot ( Chroococcus-állapot ) ; — az előbbi 

 esetben rövidebb, az utóbbiban többnyire hosszabb 

 pihenés után ismételt oszlás által szaporodnak; az 

 ifjú nemzedék azután rajzásra kel, hogy az épen leirt 

 tenyószési folyamatot ismételje. Ha már most ezen 

 tiszta levélzöldet vagy ennek módosulatát tartalmazó 

 s egészen a növények módjára táplálkozó rajzók sem 

 szervezeti s táplálkozási viszonyukat, sem tenyészé- 

 BÜk menetét tekintve, nem térnék el a Palmellafélék 

 családjába tartozó egysejtű moszatoktól (Palmella, 

 Gloeocystis, Tetraspora, Vacuolaria stb. ), legkevésbbé 

 sem akadhatunk fenn azon, hogy Cienkowski a Cryp- 

 tomonas ovatát, a Ghlamydomonast, s az Euglenákat 

 a Palmellaceák közé sorozza. 1 * 



A PeridiniumféUk, inint Claparede és Lachmann 

 vizsgálatai bizonyítják, levetvén pánczélukat, orsó- 

 vagy félholdalakú tokokká változnak, melyeken be- 

 lülegy új nemzedék fejlődik. Ugy látszik, hogy ebben 

 az alakban a Per idinium [félék is megegyeznek bizonyos 

 egysejtű moszatokkal s a Palmellaceákkal szintén 

 igen közeli rokonságban állanak. 



A minő közel jutnak azonban a levélzöldet tar- 

 talmazó Flagellátok, pihenési idejök alatt, az egysejtű 

 moszatokhoz, úgy, hogy ezektől alig választhatók el : 

 ép oly közel állanak színtelen imrallel alakjaik, — 

 világosan kivehető szájuk s garatuk lévén s elnyelt 

 idegen testekkel táplálkozván, — a csillószörös 

 ázalekállatkákhoz. Stein bizonyára jogosan emeli 

 ki, hogy bizonyos színtelen Flagellátok egész szer- 

 vezeteket tekintve, félreismerhetetlen analógiát mu- 

 tatnak bizonyos csillószörös ázalékállatkákkal. 2 Való- 

 ban a legnagyobb mértékben meglepő azon megyezés, 



1 Ueber Palmellaceen und einige Flagellaten. AMA. 

 VI. (1870) 426. 



; ' Különben a gömbbé húzódva betokozott Euglenákat 

 már Kutzing is a moszatok közé sorolta ; a Mycrocystis au- 

 striaca és M. Noltii ugyanis az Eni/lena sengwnednak, a .1/. 

 olivacea és M. minor pedig az E. viridhnék látszik meg- 

 felelni. 



2 III. p. V. 



mely különösen a test általános alakját s a garatnak 

 szerkezetét illetőleg bizonyos színtelen Flagellátok 

 és Cihátok között van, úgy, hogy egymástól csupán 

 az ostor jelenléte, illetőleg hiánya következtében tér- 

 nek el, s ha e jellemre nagy súlyt nem fektetnénk, 

 okvetetlen egymás mellé volnának a rendszerben he- 

 lyezendők. Ezen megegyezés annyira fokozódhatik, 

 hogy csak igen erős nagyítás alkalmazása s éles meg- 

 figyelés mellett lehetséges bizonyos Flagellátokat a 

 Cihátokhoz tartozó szakasztott mássaiktól megkülön- 

 böztetni. Épen nem lehet azon csodálkozni, hogy 

 Ehrenberg pl. az Astasia ( Peranema) trichophorát 

 Trachelius trichopkorus név alatt a csillószörös Tra- 

 chcliusfélék családjába, egy Craspedomonasfélét s az 

 Anthophysát pedig a Vorticellafélék közé helyezte ; hi- 

 szen bizonyos apró Craspedomonasféléket még 1852- 

 ben Stein is fiatal Vorticelláknak tartott; 1 sőt én 

 igen valószínűnek tartom, hogy a Gkeeff Richárd- 

 tól Epistylis minutus elnevezés alatt leirt és rajzolt 

 parányi Epistylis-telep, melynek egyénei 400-szoros 

 nagyítás alatt csak mintegy 4 mm. nagyságúak, 2 

 sem egyéb az Epistylishez bámulatosan hason- 

 lító Dendromonas virgariánál Stein, melyet már 

 előbb Weisse Epistylis virgaria név alatt írt le. A 

 Bico'cafélék családjába tartozó Flagellátok, melyek 

 más irányban a lhjnobryionf élekkel állanak rokonság- 

 ban, némi tekintetben az Ophrydiumfélék, nevezetesen 

 Gothurniák éa Vaginicolák szervezetét ismétlik. Az 

 összetéveszthetésig nagy továbbá az a megegyezés, 

 mely a Peridiniumok színtelen alakjai, azaz : a Gym- 

 nodiniumok s a Cyclodiniumfélék családjába tar- 

 tozó Urocentrum Turbo között van. S ismét egy 

 cseppet sem lephet meg az, hogy James-Clark az 

 utóbbi csillószörös ázalekállatkát Peridin ium Cypripe- 

 dium elnevezés alatt, mint a PeridiniumféUk egy új 

 faját irta le. 3 A szervezeti eltérés a Gymnodinium és 

 Urocentrum között csak abban áll, hogy az utóbbinál 

 a testet két nem egészen egyenlő félre osztó, gyttrüs 

 mélyedést szegélyező, csülószőrökön kivül, a nagyobb 



1 Neue Beitrage zur Kenntniss der Entwickelungsge- 

 schichte und des feineren Baues der Infusionsthiere. ZWZ. 

 III. 4S1. 



~ Untersuebungen über die Naturgescbichte der Vor- 

 ticellen AN. 36— 37. Jabrg. (1870-71) t. VI. f. 5. 



3 Proofs of the Animál Nature of the Cilioflagellata 

 Infusoria, as based upon Investigations of the Structure and 

 Physiology of one of the Peridinife (Peridinium Gypripedium, 

 n. sp.). — Proceeding of the American Academy of the Árts 

 and Sciences. February, 1865. Conf. Stein II. 148. 



