20 



kerékállatka közül s megfelelő helyeiket a gyomorál- 

 latkák osztályában jelölte ki. Kiküszöbölte továbbá a 

 Bryozoumokhoz tartozó Lencophra heteroclüát, vala- 

 mint a MüLLER-töl a Oercaria nembe foglult ondó- 

 testecskéket s a Distomafélék álezáit, a tulajdonképi 

 < 'ercariákat s végre a Vibrio-nembe foglalt Angvil- 

 lulafeleket. Ellenben. MÜLLEB-t követve, ő is felvette 

 gyomorállatkái köze a Schizomycetck egy részét 1 1 ib- 

 rioniá), továbbá összes levélzöld-nélküli és levélzöl- 

 det tartalmazó Flagellátokat; végre számos, illetek' - 

 szaktársának azon véleménye ellenében, hogy ezen 

 szervezetek a növényországba tartoznak (Agaedh, De 



CaNDOLLE FbIES, GrüITHUISEN, HOOKER, KÜTZING, 



Meyen, Morren, Nees von Eesenbeck, TuRpra, Tee- 

 viranus stb.), a Closterinákat s a Diatorneákkal egye- 

 sített többi Desmidiaceákat ( = Bacülaria Ehbg) ; 

 ez utóbbiak közé sorozá, függelék gyanánt, az Ari- 

 netafélék egy részét is (Acineta Lyngbeyei, A. tube- 

 rosa, A. mystacina), míg a Podophrya fixát az Acti- 

 nophrys és Trichodiscus melle az Enchclysfélék köze 

 iktatá. A Wlizopodók közül aránylag keveset írt le 

 Ehrenbeko nagy munkájában; mindössze néhány 

 Amoeba-is^t, mint egy külön családnak, az Amoeba- 

 félék családjának, továbbá néhány Arcella és I)it- 

 fiugia -fajt, mint az Arcellafélék családjának képvise- 

 lőit; továbbá néhány Heliozoumoi az Actinophrys és 

 Trichodiscus nembe foglalva, melyeket a Podophrya 

 fixa kivételével csupán holotrich ázalékállatkákat tar- 

 talmazó Enchclysfélék családjába osztotta be. A Poly- 

 thalamiumokról Ehbenberg azt vélte, hogy a Bryo- 

 zoumokkal rokonságban állanak; a Radiolárokat 

 (= Polycystina Ehbg.) végre, melyeket csupán élőés 

 kihalt fajok kovapánczélai után ismert, majd a Poly- 

 gastricumokkal rokon csoport (1838), majd ismét egy 

 külön állatosztály képviselőinek tekintette.* 



Miként ismereteink jelenlegi állása mellett bizo- 

 nyossággal állítható, ezen szervezetökre igen lé- 

 nyegesen különböző véglények, Eheenberg felfogása 

 szerint, parányiságuk mellett is magosán kifejlődött 

 s egyöntetű jellemző szervezettel vannak ellátva, me- 

 lyet a következő rövid képben megkísérlek vázolni. 



EHRENBERt;-et vizsgálatai mindjárt kezdetben 

 az ázalekállatkák bonyolódott szerkezetű táplálkozó 

 szerveinek feltevésére terelték, s az elért, helyesnek 

 tartott eredmények tovább vezették őt a magasabb 



A Dufour LÉON-tól lS26-ban (Annales des Scien- 

 ces naturelles t. VIII.) először leirt Oregarínafe'le'ket, me- 

 lyek azon időben általában férgeknek tartattak, Eheenberg 

 egészen figyelmen kívül hagyta, 



állatoknál előforduló egyéb szervek keresésére, végre 

 pedig a magas szervezetet hirdető tannak tagadha- 

 tatlanul mesteri kifejtesere. Eheenberg éles meg- 

 figyelését nem kerülhette ki MüLLEi;-nek azon sar- 

 kalatos tévedése, hogy az ázalekállatkák egyáltalá- 

 ban nem vesznek magukhoz szilárd táplálékot ; a 

 nagyobb ázalekállatkák belsejében könnyen megkü- 

 lönböztethetők az elnyelt idegen testek s kevés béke- 

 tűréssel a nyelés aktusa is megfigyelhető. Ehrenbeug 

 nem csupán a nyelest s a különböző szerkezetű gara- 

 tot, hanem, mint előtte már Gleichen, az emészt- 

 hetetlen táplálékalkatrészek kiürítését is megfigyelte s 

 azon eredményre jutott, hogy az alfelnyüás majd ösz- 

 szeesik a szájjal, majd ismét tőle kisebb-nagyobb tá- 

 volságban, néha epén a test ellenkező részén, foglal he- 

 lyet. Feltűnt továbbá EHBENBEBG-nek, hogy a táplá- 

 lékalkatrészek, a szájtól az alfelnyilásig való haladásuk 

 közben, bizonyos szabályos pályát írnak le, mely néha 

 egyenes, máskor pörgén csavart, vagy patkóalakúlag 

 hajlott. Ha van Bzájnyilás, néha még jol megkü- 

 lönböztethető, s finomabb szerkezetere igen külön- 

 böző garat s többnyire külön alfelnyüás is, melyhez az 

 einészthetleii alkatrészek bizonyos szabályos lefutású 

 pályán jutnak, vájjon nem valószinű-e, hogy az épen 

 említett pálya lefutásában, tinomsága miatt közvetet- 

 lenül ki nem vehető bélrészlet is van, mely a szájat, 

 illetőleg a garatot az alfelnvilással összeköti? Ezen kér- 

 dési állította fel magának Ehbenbebg s oly módszert 

 keresett, melylyel azt megoldhassa, azaz a láthatat- 

 lan bélcsatornát láthatóvá tegye. A sikerrel kináló 

 módszert kitalálta már előtte Gleichen, ki ázalékál- 

 latkáit (12.1.) karminnal etette. Ezen módszert alkal- 

 mazva, azt találta Ehbenbebg, hogy a karmin-, in- 

 digó-, vagy egyél) festekszemecskek, melyeken az áza- 

 lekállatkák mohón kapnak, a szájon, illetőleg a gara- 

 ton át a test belsejébe habartatva, gömbölyüded üröcs- 

 kéket töltenek ki, melyeket már Gleichen is látott és 

 megfoghatatlan módon az ázalekállatkák megfestődött 

 petéinek tartott; anyelés pillanatában gyakran egészen 

 világosan kivehető a szájon, illetőleg agaraton túl azon 

 csőszerű pálya, melyen át a színes szemecskék az épen 

 említett gömbölyüded üröcskékbe jutnak, ez utóbbiak 

 pedig azon szabályos pálya menteben vannak elhe- 

 lyezve, mely a szájtól az alfelnyilásig húzódik. A kar- 

 min-etetés útján nyert részleteket Ehrenberg a kö- 

 vetkező módon igyekezett teljes képpé kiegészíteni: 

 azon gömbölyüded üröcskék, melyekbe az elnyelt táp- 

 lálék jut, nem egyediek, mint megannyi (egész 200) 

 hártyás falu, prseformált gyomrok (Magenbláschen 



