16 



követve, az ázalékállatkákat szinten a féregosztályba 

 sorolta, mint ennek külön rendet, melyet kortársainál 

 valamivel szorosabban írt ugyan körül, mindemellett 

 egyes Diatomeákkal s Desmidiaeeákkal, a Volvo- 

 cineák — s egyéb Flagellátokkal, Schizomycetekkel, 

 Rhizopodokkal és Ciliatokkal együtt a kerékállatká- 

 kat, Cereariákat és Angvillulaféléket, sőt egy fiatal 

 Bryozoumot (Leucophra heteroclisa = Crystatella 

 Mucedo) is felvett ázalékállatkái köze. melyeket szer- 

 vezetük szerint két csoportra osztott. U. m. I . Infusoria 

 (sensu strictiori), fegyverzett szemmel is igen 

 parányiaknak látszó, az ondóban élőkkel 

 legközelebb rokon, egynemű, nyálkás s min- 

 den megkülönböztethető szerv nélküli álla- 

 tocskák: -. Bullaria, szintén legnagyobbrészt 

 mikroszkópi, különnemű, lielsö és külső 

 szervekkel ellátott vízi állatocskák. 1 Az első 

 csoportban 10 génuszt (Crassiuscula: Monas,Pro- 

 teus, Volvox, Enchelys, Vibrio, - Membranacea: 

 Cyclidium, Paramccium, Kolpoda, Gonium, Bur- 

 saria), a másikban pedig 7-et, (Nuda: Cercaria, 

 Trichoda, Kerona, Himantopus, Leucophra, Vorti- 

 i ! Un,' 1 — Testa tecta : Brachionus r, összesen tehát 

 17 génuszt s mindössze 378 spécziepzt különböztetett 

 meg. Valamennyi génusz közül csupán az utolsó, a 

 Brachionus, mely tisztán csak kerékállatkákat foglal 

 magában, felel meg természetes csoportnak : s egy 

 futólagos megjegyzésből, mely szerint a Brachionus 

 a Bullariumol legtökéletesebb képviselője, 3 arra l< tn t 

 következtetni, hogy már Müller hajlandó volt az 

 aránylag magas szervezetű kerékállatkákat a szoros 

 értelemben vett ázalékállatkáktól egeszén elválasztani. 

 miben talán csak munkájának teljes átdolgozása előtt 

 bekövetkezett halála akadályozta meg. MüLLER-nek 

 valamennyi többi génusza ellenben többé-kevésbbé 

 együvé nem tartozó elemek tarka keveréke ; így 

 pl. Vibrio génuszában Schizomy cetek, Diatomeák, a 

 Desmidiaceák egy képviselője i Vibrio Lunula = 

 < 'losterium Lunula ) s AngvillulaJ elek vannak számos 

 Enchdysf élével és Tracheliusf élével egyesítve. 



A mi Müllee munkáját a véglények ismeretére 

 oly nagyfontosságuvá tette. az. felfogásom szerint, a 



omne animans, quod nec inter Mammalia, Aves, 

 Amphibia, Pisees, nec inter Insecta loeiini obtinet.n 

 (Vermium etc. história. Havniae et Lipsiae. 1 77:;. Vol. inii 

 pars ima. l'racfatio.) 



1 Op. cit. p. VIII. 



' II.. XXVI. 



: II). 333. 



nagyszámú alakoknak, a mennyire csak nagyítói 

 engedték, pontos és részletes, továbbá minden fan- 

 táziától ment józan és lelkiismeretes leírás. — 

 '•Nlliil facilius quam animalcula videre, corumqut 

 iimiii et ludo delectari, diferentias verő in bestiolis 

 simplicissimis, agilissimis, mutabilibus, In area mi- 

 nimi campi paucissimis luminis radiis illustrati con- 

 *l><eiiim omni momento efugientibus, percipere, jn'r- 

 ccptas variosque cujusvis motus verbis significantibus 

 exprimere, hic labor, hoc op«s.» ' Ezen nehéz feladat 

 megoldása MüLLER-nek mesterileg sikerült minta- 

 szerű monográfiájában, melynek beeset s haszna- 

 vehetőségéi még különösen emeli a fivére Müller C. F. 

 rajzolta és metszette 30 igen tiszta kivitelű, remek 

 tábla, mely a lent állatocskákról ritka hűséggel adja 

 vissza mindazt, a mit Müllee látott és, — a mi bizo- 

 nyára nem utolsó erdeme. — soha sem többet, 

 mint a mennyit nagyítóival láthatott. 



Müllee munkája az elsői száz évnek, mely a vég- 

 lények felfedezése óta legördült, valóban méltó zár- 

 kövét képezi. A nagyreszt terv nélkül, kapkodva 

 gyűjtött s fantasztikus spekulácziókkal eltorzított 

 töredékes adatok, melyek a Müllee fellépése előtti 

 időit jellemzik, nem elégíthették többé ki sem a szer- 

 vezeteket minden irányban tanulmányozó biológot, 

 sem pedig a természettudományoknak azon időiben 

 oly túlnyomó számú egyoldalú mívelöit. kik. a nagy 

 Linné úttörő munkájának czélját merőben félre- 

 ismerve, a tudomány egyedüli feladatát az alakok 

 ismertető jegyeinek registrálásában, körülíró kataló- 

 gusok szerkesztésében kerestek. Müller munkájá- 

 ban mind a biológ, mind a szisztematikus megtalálta 

 azon alapot, mely a továbbépítést lehetővé tette ; s 

 ö<> éven keresztül, egész Bhrenbekg fellépéséig, úgy- 

 szólván az egyedüli alapmunka maradt, melynek 

 rendszertani részét Gmelin a Linné természetrend- 

 szerének XIII. kiadásába (1 788) bevevén, ebből pedig 

 számos kézikönyvbe átvétetvén, csakhamar széleskörű 

 elterjedési len részesült. 



A Müllee és Ehrenberg közötti időben az ala- 

 kok ismeretet több búvár szelesbíttette. kik' között 

 az első hely kétségkívül Schbank P. Ferencz lands- 

 huti egyetemi tanárt illeti meg, ki Bajorország fau- 

 náját tárgyaló munkájában'- 5 számos új alakot pon- 

 tosan írt le. Az alakok ismeretének szélesbitésére 

 irányuló törekvéseknél azonban sokkal fontosabbak 



1 .7 li. p. XVIII— XIX. 

 ' Fauna boica. 1798—1803. 



