13 



egészen függetlenül, egy más ázalékállatkánál, m< lyi I 

 vpelil ovale» névvel jelöl s melyben a Glaucoma 

 scintillansl lehet felismerni, szintén felfedezte az 

 űröcskéi - annak lüktetéseit. Érdekes felfedezéséi ezen 

 szavakkal adja elő: nitt valami egészen újai és ballat- 

 lant láttam, az a-val 1 jelölt hólyag (bulli ' i nt;i!i 

 többször mint tízszer összehúzódott s ismi I kitágult; 

 vájjon ez-e az állatocskának a szive? nem tudnék rá 

 feleletet adni .... » a Ehbenberg-6< illeti az érdem, 

 a magkópleteknek és lüktető üröcskóknek általá- 

 qos előfordulását kimutatta, Jbár mindkél szervnek 

 élettani feladatát teljesen féln ismerte. 



A szaporodást illetőleg nem egy érdekes, rész- 

 ben a legújabb vizsgálatoktól megerősített észleletet 

 köszönünk a véglények első búvárainak, csakhogy 

 i sen vizsgalatok is sok valótlan feltevéstől vannak 

 eltorzítva. A generatio aequivoca ugyan, mint már 

 említem, közhiteiben állott s ellene csak kevesen 

 emeltek szót, így Joblot és Spallanzani, kik azt állít- 

 tak, hogy az ázalékokat gyorsan benépesítő mikro- 

 kópi lények mindenütt elterjedt parányi petékből 

 fejlődnek ki. A szülék nélküli elsődleges keletkezes 

 hipothézisének daczára azonban egyes ázalékállatkák 

 szaporodási módjait is korán felismertek. Trembleí 

 Ai-.kaiiám, az édesvízi Hydrának méltán ünnepelt 

 vizsgálója, mar 1745-ben remek leírását adta a Vorti- 

 celíafélék és Stentoroh oszlásának, melyhez csak a 

 legújabb idő szolgáltathatott kiegészítő részleteket; 

 Bonnet, Baker, Goeze, Saussure, Spallanzani, Glei- 

 i ■in. s és MüllerO.Fr.8 Vorticellaf éleknek és számos 

 mas ázalékállatkának oszlását ismertettek. 



Spallanzani egy merevkocsányú I orticellafélé- 

 nél, melyben az Opercularia coarctatái velem felis- 

 merhetni, sajátságos szaporodást észlelt; az ázalék- 

 állatka testének alsó részéből egy testecskét látott 

 kinőni, mely később az anyáról leválván, azt sebes 

 rajzással elhagyta," hogy később letelepedve, hozzá 

 hasonlóvá fejlődjék. Ugyanezt eszlelte 1812-ben 

 Gri hím [sen, később pedig Ehrenberg, és sarjadzás- 

 nak tekintette. S annak is tekintették a legújabb időig, 

 mi ■• Stein bebizonyította, hogy ezen látszólagos sar- 

 jadzás egy neme az egybekelésnek, az u. n. sarjadzás- 

 vagy rügyszeiii egybekelés (knospenförmige Conjuga- 

 tiniii A ki a I nrtir, lln h lel, ezen érdekes egybekelé éi 

 valaha látta, Spallanzani, durva, de jellemző rajza 

 után könnyen felismerheti, hogy tényleg sarjadzás 



1 t. xxix. £ -i. 

 - 213. 

 ■ ')'• oit. 169. t. 1. t. IX. 



szerű egybekelés! látott, bál azt egészen tévesen ma- 

 gyarázta. 



A szabadon mo í dékállatkák páronként való 

 egybekelésének {conjugatio, coitus) ismerete oly régi 

 mint magoké az apró állatocskáké; ezen erdei, 

 folyamatot mar Leei wenhoek, Joblot, Wrisberg i 

 Gleichen megfigyelte sa kél utóbbi részletesebben le 

 is írta. Minthogy azonban Müller az egyl 

 hosszirányú oszlásnak tartotta s ezen felfogáson 

 Ehrenberg is osztozott, általánosan elterji dl azon tan, 

 hogy az ázalékállatkák haránt és hosszirányú oszlással 

 szaporodnak; csak a legújabb időben Balbiani 

 deményezése után lön bebizonyítva, hogy a ho 

 irányban egymást niegfekvő ázalékállatkák nine-em k 

 oszlófélben, hanem a közösülés egy sajátságos nemere 

 keltek össze, mint azt a legrégibb búvárok állítottak. 



.1 Volvox GlÓbatomal ivartalan szaporodása, 

 ím lynel az EHRENBERG-ig ( gyetlen állatnak vélt anya- 

 telephől a fióktelepek kirajzását mar Leedwenhoek 

 is s utána számos más búvár észli Ite, azon felfogásra 

 vezetett, hogy a véglények egy része elevenszülő.** 



í: Müllkk, úgy látszik, hogy tulajdonképen ellentmon- 

 dó iban vau önmagával,a mennyiben nagy munkájának pra Ea 

 cziójában (p. XI) a hosszirányban egyesült ázalékállatkákról 

 azt állítja, hogy határozottan oszlásban vannak. 6 óva int 

 azon felfogás ellen, mely ezen páronkénti összefüggést i gybl 

 kelésnek tekinti. A Parameáum , lun liánalt leírásánál ellenben 

 (p. 88), mintán részletesen tárgyalta észleletéit a páronként 

 egyesült Parameciumokról, azon határozott, többi felfogásával 

 ellenkező véleményhez jut, hogy ezen egyesülés tényleg 

 közösülés: iVera dehinc copula est, Aureliaeque maturae, 

 et ante plenam magnitadinem, Veneri litare amant,s Az 

 ellentmondás Mülleb 1786-ból kelt nagy monográfiájának 

 genezisében leli magyarázatát. Ezen fontos mű ugyané 

 nem egyéb, mint a véglények azon rendszeies feldolgozá- 

 sának, melyet Müli.kk az összes szárazföldi s édesvízi fér- 

 gek történetét tá'gyaló 1773-ból kelt művében adott, to 

 vábbi vizsgálatokra alapítóit, tetemesen bővített átdolgo- 

 zása, melyei 1784-ben bekövetkezett halála miatt Müllki: 

 maga nem rendezhetett sajté, alá, hanem szétszórt I ézii 

 taiból barátja, Fabeicids, állított össze, ki az első kiadás 

 praefaezioját, melyen MüLLEK az éijabb 11 évro terjedő \ 

 gálatok következtében szükséges változtatásokat. néi,án\ 

 jelentéktelen kihagyáson kívül, még nem tette meg. változ- 

 tatás nélkül vette át az új műbe. minden tekintet nélkül 

 arra. bogy a / 'ni huh .7 hihihi!; átdolgozása lényeges n kii 



Lönbözik az első kiadásbelitől. I _r >• jött létre azon lát 

 1 .g.i- ellentmondás, mely az el-,., kiadásban elő nem fordul. 

 Ismeretes, bogy a Volvox Globator fióktelepeinek 



belsejében az unokád lepi k nagy anyasejtjeit már gyí 



nagyításnál is jól meglehet különböztetni, meg is különböz- 

 tették már a Volvox Qlobatomsik első észlelői is. Ezen 

 sokat csodált felfedezés Bonnbt-1 az úgynev. katit- 



lyázási ilinrlii (Théorie d'emboitement) felállítására ve. 

 melynek léi ban áll, bőgj a: ö i állatoknál az 



bi ! i ji bi u. nmit a Volvox Glo az utódok 



->•' 



W£: 





it 



(z 



ti. 



B, 



/c 



