12 



latkák helyváltoztatása valóságos rejtélynek látszott, s 

 anyagot szolgáltatott külön) >öző meddő spekulácziókra. 

 Így Roesel pl. 1755-ben a Volvox Globator mozgását 

 oly módon magyarázza, hogy a golyó belsejéből a 

 véglény akaratától függő irányokban unom csöveken 

 át láthatatlan vízsugarak lövellteinek ki, melyeknek 

 visszalökő hatása azt, mint a, Segner-féle kereket, 

 gördülő mozgásba hozza. 



A mi a belső szerveket illeti, melyekről Mülleb 

 említést tesz, ezekre nézve ki kell emelnünk, hogy 

 alattok jó reszt csupán a kerékállatkák könnyen meg- 

 különböztethető bele es petefészke értendő ; a tulaj- 

 donképeni véglények belseje Mülleb szerint szem- 

 csés, nyálkás állományból (matéria mucida, mcra 

 gelatina) azaz: mint mai nap más műkifejezéssel 

 mondjuk, protoplazmábol áll, mely könnyen szétfoly 

 s molekulákra bomlik fel. A véglények szétfolyt pro- 

 toplazmájában előforduló rögöcskéket Gleichen 5 épen 

 úgy, mint később Ehbenbebg, petéknek tartotta; 

 ugyanezen felfogással később meg egyszer találkozunk 

 PERTY-nel, kinek blastiái szintén nem egyebek, mint 

 a véglények protoplazmájában előforduló különböző 

 természetű rögöcskék. 



A csillószőrös ázalékállatkák szájnyílását már a 

 Legrégibb búvárok is ismertek: ígyJoBLOT mar I 7 Ki- 

 lián leírja, hogyan nyeldesik bors-ázalékban a nagy 

 Oxytríchák (araignees aquatiques) a kis Kolpoda < 'u- 

 cullusokat (Cornemuses); 2 Tbembley látta a I 'orticella- 

 félékflél és Stentornál; Spallanzani igen jól meg- 

 különböztette a Vwtieellaféléknél a a Paramecium 

 Aureliánál; Gleichen pedig különböző más csilló- 

 szőrösöknél is, nevezetesen a Kolpodánál, sőt a Glau- 

 coma scintillans-nál a szájnyílást szégélyző rezgő hár- 

 tyát is megkülönböztette; 3 nemkülönben ugyanő az 

 alfelnyüást is látta némely csillószőrösnel. 



Az utóbb említett búvár azon czelból, hogy az 

 ázalékállatkák belső szerveit láthatóbbakká tehesse, 

 már 1 78 I -ben azon gondolatra jött, hogy tápláló csa- 

 tornájukat, melynek előfordulását gyanította, színes 

 táplálékkal megfesse; ezen czélból az ázalékba finom 

 karmint vagy indigót kevert, melyet az ázalékállatkák 

 csakugyan mohón nyeltek el; és látott belsejükben piros 

 vagy kék gombokét, melyeket bizonyos idő múlva az 

 alfelnyiláson kiürítettek s melyeket Gleichen peték- 

 nek tartott. 4 Gleichen ezen kísérlete a véglények 



1 ISO. 



- II. partié du Törne I, 1 í- 



' 212. 



1 197—199. 



szervezetének megértésére a jövőben végzetessé lön. 

 a mennyiben Ehuenbkru ugyanezen módszert al- 

 kalmazva, a protoplazmában fellépő ideiglenes üröcs- 

 keket. melyek a behabart karmiuual, indigóval vagy 

 más festókszemecskékkel megtelnek, külön bélcsőn 

 fürtösen függő állandó gyomroknak tekintette. Ezen 

 bonyolódott szerkezetű, sok gyomrú emésztőkészülék 

 feltevésének konzekvencziái vonták maguk után 

 EnBENBERG-nek többi tevés nézeteit s vezettek öt a 

 tévedések egész útvesztőjébe. 



Sajátságos, a kor naiv élettani nézeteire azonban 

 igen jellemző Müllek 0. F. azon felfogása, hogy 

 az ázalékállatkák csupán csak vízből eluek s szilárd 

 táplálékot egyáltalában nem vesznek fel: különben 

 Mülleb szerint a Nais-, Hydrachnafélék,^ntom.os\x&- 

 kok es folyóvízi kagylók szinten csak vízből élnek. 1 



A véglények legjellemzőbb szervei, a magképletek 

 s lüktető üröcskék nem kerültek ugyan ki egeszén az 

 első búvárok figyelmét, de a rajok vonatkozó egyes 

 észleleteknek nagyobb jelentőségei nem tulajdoní- 

 tottak, s e szerint nem is vezethettek e szervelv 

 értékének teljes méltatására. Egyes Vorticcllafélek 

 szalagalaku magját már Roesel es Ledermülleb 

 is megkülönböztette.- Mülleb hasonlóképen ismerte 

 a I aginkolák es ( 'othurniák szalagszerű magját, nem- 

 különben igen számos más csillószőrös azalekállut- 

 káét,s azokat dúczoeskáknak( noduli ), átlátszó pontok- 

 nak vagy gömböcskéknek (puneta pellucida, globuli 

 hyalini /nevezi: legpontosabban írja le a Loxophyllum 

 Meleagris (Kolpoda Meleagris Mull) 3 és a Stcntor 

 polymorphus i Vortieella polymorpha Mull/ olvasó- 

 szerü maglánczolatát, melyet a Loxophyllum Mele- 

 agrisnál gyomornak vagy bélnek megfelelő szervnek 

 tekint. Alükte tő ürocskeket szinten számos ázalekállat- 

 kánál megkülönböztette Mülleb, s majd átlátszó kör- 

 //(VíMcireulus byalinus), vagy kerek nyílásnak (apertúra 

 circularis),majd ismét átlátszó gömböcskének (globulus 

 pellucidus) nevezte, s a magkepletekkel gyakran 

 összetévesztette. Spallanzani volt az első, ki a Para- 

 mecium Aureliának kiürüléskor csillagalakot öltő két 

 lüktető űrQcskéjét felfedezte, megfigyelte továbbá- ezek- 

 nek váltogatva történő ütemes lüktetését ■' s azokat lé- 

 lekzőszerveknek tekintette. Gleichen Si'ALLANZANi-tól 



1 p. XII— XIII. 



- Ledkrmüli.er, 171. t. ss. 



3 100. t. XIV 1—0 et XV. 1— 5. 



4 260 t. X. XXXVI. 1—13. 



Lazzaro Spallanzani, Opusculi ili fisica animale e 

 vegetabile. Milano. 1826. p. 224. t. I. f. 18, 



