114 



nek, vagy csak egyes kisebb-nagyobb zöldtestecskét 

 tartalmaznak, melyek között egyes Scenedesinus cso- 

 portok s egyéb Palmella-félék jól felismerhetők. 

 Ugyanezt találtam egy örvénykénel, a Vortex trun- 

 catusnál is, mely mesodermjében többnyire gyéren 

 elszórt, részint a növények levélzöld-testecskóinek 

 nagyságával s alakjával bíró testecskéket, részint jól 

 felismerhető Palmella-féléket tartalmaz. 



Némely Heliozoumok zöld, vagy sárga testecskéi- 

 ket néha önkényt kivetik testükből; ezt tapasztalta 

 Greeff az Acanthocystis turfaceánál a az A. spini- 

 feránál, 1 én pedig ehhez saját vizsgálataim után 

 hozzá tehetem, hogy az Acanthocystis aculcata beto- 

 kozódását megelőzőleg állandóan kiveti állevélzöld - 

 testecskéit, melyek az Acanthocystis tüskés kova- 

 vázán belül, — melyet az összelmzódott és betoko- 

 zódott Heliozoum nem tölt ki egészen-- Palmella- 

 alakban addig szaporodnak, míg végre a vázat szét- 

 repesztik. 



Hogy különben a Heliozoumok zöld testecskéi nem 

 tartoznak a gyökérlábú szervezetéhez, ennek valószí- 

 nűségét az Acanthocystis aculeátán tett észleletekre 

 támaszkodva, már előttem kimondotta Hertwig R. és 

 Lesser. 



"Ha a táplálkozásra szolgáló szervezetek nem 

 színtelenek, — mondják a nevezett búvárok, 2 — 

 hanem zöld növényrajzók, ez esetben az áthasonítás 

 folyamata magától érthetöleg egészen hasonló (azaz 

 a leírt) módon történik, csupán azon különbséggel, 

 hogy a szürkéskék, tojásdad, vagy gömbölyüded testek 

 helyett levélzöld-szemecskék képződnek. Egy midőn 

 egy általunk közelebbről nem ismert moszatból szám- 

 talan rajzóspóra bújt ki, az addig csaknem színtelen 

 Acanthocystidák rövididő alatt sűrűn megteltek levél- 

 zöld-szemecskékkel, mialatt a kis rajzók elkábulva, tö- 

 megesen megragadtak az állábakon. E szerint jogo- 

 san véljük feltehetni, hogy a levélzöld-szemecskéket 

 nem szabad azon Heliozoumok szervezetéhez és léte- 

 zéséhez szükségkép tartozóknak tekinteni, melyeknél 

 előfordulnak, s hogy a morfológiailag fontos test- 

 záradékok sorozatából kitörlendők. » 



Igen nagy bizonyító erővel szól továbbá a mellett, 

 hogy a Heliozoumok zöld testecskéi nem tartoznak 

 az illető gyökérlábú szervezetéhez, ARCHER-nak azon 

 állítása, hogy a zöld testecskéket kettős ostorral el- 



1 lel. m. 484 és 493. 



2 Ueber Rbizopoden und deuselben nalie stebende Or- 

 gauiamen. AMA. X. Snppl.-Heft. (18741 203. 



látott rajzók alakjában látta egy zöld Actiuopkrys- 

 féléből előtörni. l 



A mit Hertwig R. és Lesser a Heliozoumok 

 állevélzöld testecskéiről állítanak, azt az előadottak 

 alapján lígy hiszem, egészen jogosan általánosíthat- 

 tam s nem lőttem túl a czélon, midőn már ezelőtt 

 négy évvel kimondottam, hogy a csillószőrös ázalék- 

 állatkák, gyökérlábúak s egyes alsóbb állatok lí. n. 

 levélzöld-testecskéi nem tartoznak ezeknek szervezeti 

 alkatrészei közé, hanem apró, gömbölyüded sejtek 

 alakjában tenyésző, betolakodott moszatok, s valóban 

 kellemesen lepett meg, hogy Semper egy legújabban 

 megjelent, adatok s eszmékben egyaránt gazdag mun- 

 kájában, az enyémmel teljesen megegyező felfogásnak 

 adott kifejezést. 2 



Kérdés már mostan, milyen módon jutnak az 

 állevelzold-testecskék a véglénybe s az alsóbb állatok 

 szöveti elemeibe ? E kérdésre, legalább a Heliozou- 

 mokra vonatkozólag, Hertwig R. és Lesser fennebb 

 idézett szavaikban már megadták a feleletet s én 

 ehhez csak annyit tehetek hozzá, hogy ugyanily mó- 

 don jutnak a csillószőrös ázalékállatkákba is. Mind- 

 azon ázalékállatkák, melyeket állevélzöld testecskék 

 előfordulása jellemez, vagy mindenevők, vagy olya- 

 nok, melyek kiválókig egysejtű moszatokkal és zöld 

 Flagellátokkal táplálkoznak, a miből nagy valószínű- 

 séggel vonhatjuk azon következtetést, hogy a szájon 

 át vetetnek fel. Hogy csakugyan így áll a dolog, erről 

 direkt észleletek útján is sikerült meggyőződnöm oly 

 ázalekállatkákon, melyek csak ritkán tartalmaznak 

 állevélzöldtestecskéket. Ilyen pl. a Coleps hirtus s az 

 Enchelys gigás, melyek közül az utóbbi csak kény- 

 szerűségből elégedik meg csillószőrös ázalékállatkák-, 

 különösen Vorticellafélék helyett zöld Flagellátok- 

 kal s Palmella-félékkel. Ha ezen ázalékállatkák nagy 

 mennyiségű Euglenákat, Chlamydomonosokat, s Pal- 

 mellaféléket nyelnek el, ezek közül egyesek az áza- 

 lékállatka békplasmájából egészen mechanikailag a 

 kéregplasmába nyomatnak s a megemésztetés veszé- 

 lyét szerencsésen kikerülve, szaporán egymásra követ- 

 kező oszlás utján állevélzöld-testecskékre esnek szét, 

 melyek a kéregplasmát tenyésztő helyül elfoglalják. 

 Igen valószínűnek tartom, hogy vagy közvetetlenül, 

 vagy elnyelt zöld ázalékállatkák közvetítése utján, lé- 



1 Jolira, inicr. se. 1870. p. 307. V. ö. Leuckart : Be- 

 ricbt ete. AN. 38, Jahrg. II. (1872) 343. 



2 Die natúrlicben Existenzbediiigiiiigen der Tbiere. I. 

 Tli. Leipzig. (1880) 87—93. 



