117 



tanulmányozva, mégis kimondhatjuk, hogy a legna- 

 gyobb valószínűség látszik a melktt szólani, hogy, 

 valamint az úgynevezett levélzöld-testecskék, úgy a 

 festő-anyagok egyáltalában, nem tartoznak az állatok 

 módjára táplálkozó véglények saját anyagforgalmának 

 termékei közé, hanem minden esetben tiszta, vagy 

 módosult levélzöldet tartalmazó s evvel áthasonító 

 véglényektől, illetőleg moszatoktól származnak. 



Magképletek. 



Mióta Siebold 1845-ben kimondotta, hogy azon 

 szerv, melyet a Protozoumok egy részénél, különösen 

 a csillószörös ázalékállatkáknál, már Ehrenberg is 

 megkülönböztetett s him ivarmirigynek tartott, sejt- 

 magnak felel meg, mind az egysejtüségi tannak köve- 

 tői, mind pedig azok, kik a véglényeknek szövetekből 

 való összetételt tulajdonítottak, kiváló gondot fordí- 

 tottak ezen szerv kifürkészésére ; s az ezen irányban 

 tett vizsgálatok aránylag rövid idő alatt azon ered- 

 menyre vezettek, hogy egy vagy több mag a Forumi- 

 niferek kivételével, ■ — melyeknél a magok csak a 

 legújabb időben mutattattak ki, — az összes véglé- 

 nyeknek rendesen előforduló szervezeti alkatrészei 

 közé tartozik. Az ismeretek ezen állásán bizonyos 

 szenzácziót idézett elő a HAECKEL-től Nizza mellett 

 a Középtengerben 1864-ben felfedezett Protogenes 

 pnmordialis, 1 mely gyökérlábaszerű csupasz véglény 

 a magot egészen nélkülözi s merőben egynemű pro- 

 toplazmából áll. Ezen s több más, Haeckel s Cien- 

 KowsKi-tól felfedezett magnélküli véglényre alapítá 

 Haeckel, mint már fentebb előadtam, a véglények, 

 illetőleg az összes élőlények legalsóbb fokán álló Mo- 

 nerek csoportját. 2 



Siebold azon felfogása, hogy a véglények szerve- 

 zetének szóban forgó elkülönülése csakugyan a sejt- 

 maggal ( ( 'ytoblasí Schleiden,Nucleus atetor.) egyenér- 

 tékű, mai nap egészen általánosan elfogadottnak 

 tekinthető ; még a véglények egysejtüségének heves 

 ellenese, Fromentel is azon (felfogásába, persze leg- 

 kevésbbé sem beillő) nézetben van, hogy a véglények 

 magja igen közel áll a növénysejtek magjához. 8 



Bármily jelentőséget tulajdonítsunk is azonban 

 ezen homologia felismerésének, mégsem szenvedhet 



1 Ueber den Sarcodekörper der Bbizopodeu. ZWZ. XV. 

 (1865), 360. 



2 V. ö. Generelle Morphologie der Organismen. Berlin. 

 1866. Továbbá: Studien über Moneren und andere Pruti- 

 ston Leipzig. 1870. 



3 Etudes sur les Microzoaires. p. 79. 



kétséget, hogy ez által a véglények magképleteinek 



ismerete lényegesen előbbre nem vitetett: mert min- 

 den újabb vizsgálat daczára jórészt meg mindig áll az, 

 a mit Stricker a sejtmagról mond : «MiótaBuowN K. 

 1883-ban a növénysejtek magját felfedezte, 

 neveztesebb haladás ezen képlet ismeretéhez 

 nem kajicsolódott". 1 



Nem czélom e helyen a véglények magjának igen 

 különböző, részben egészen ellentétes felfogásban ré- 

 szesült élettani jelentőségéről s szerepköréről szólani ; 

 alkalmam leend erre alább a szaporodás tárgyalásá- 

 nál ; itt a magképleteknek csupán szervezeti s egyéb 

 alaktani viszonyaira szorítkozom. 



Alig van a szövettannak oly tétele, mely körül 

 a vélemények annyira eltérők lennének, mint a sejt- 

 magnak szerkezete. Kőlliker szerint a sejtmag az egy 

 vagy több mindig tömörebb magtestecskét, vagy ma- 

 gocskát (nucleolus) nem tekintve, mely nem állandóan 

 fordul elő, — vékonyabb vagy vastagabb buroktól 

 körülzárt hólyagocska, melyet a híg magbelség vagy 

 magnedv tölt ki. 2 — Atjerbach úgy találja, hogy 

 a mag eredetileg nem egyéb, mint az üröcskének 

 egy neme, azaz : a protoplazmának folyadékkal telt 

 ürege, vagy világosabban kifejezve, a protoplazmától 

 különböző tiszta folyadéknak egy cseppje, mely kiilön 

 burok nélkül egy megfelelő űrt tölt ki a protoplaz- 

 mában ; ezen cseppben utóbb egy tömöttebb tes- 

 tecske, a magtestecske lép fel, mely a cseppet 

 környező protoplazmából levált finom részecskéknek 

 egybeolvadása által látszik képződni ; mindezekhez 

 hozzájárulhat még a maghártya, mely a cseppet köz- 

 vetetlenűl környező protoplazmarótegnek tömörülése 

 utján jön létre. 3 Ezektől egészen eltér Leydig felfo- 

 gása, mely a legtöbb követőre talált ; ezen felfogás 

 szerint: «A sejt magja vagy hasonló összeállású, 

 mint a protoplazrna, vagy kissé tömörebbnek lát- 

 szik. Ha csupán kéregrétegének van nagyobb össze- 

 állása, ez esetben hólyagocska-alakú magról lehet szó, 

 nem ritkán azonban merőben tömör palaszemecskét 

 képez, mely esetben tömör magnak is nevezik." 4 

 Azon búvároknak, kik kétféle (hólyagocska- alakú és 

 tumor) magot különböztetnek meg, ismét eltérő a 



1 Handb. der Lehre von den Geweben des Menschen 

 und der Thiere. I. B. Leipzig. (1871.) 22. 



2 Handb. der Gewebelehre. V. Aufl. Leipzig. (1867.) Is. 

 J Organolog. Studien II. II. Zur Charftcteristik und 



Lebensgescbiclite d. Zellkerne. üreslau il^Tli 238. 



* Von dem Bau dea thierischen Körpors. I. B. Tübin- 

 gen. (1864.) 14. 



