118 



véleményük arra nézve, hogy melyik mag tekintendő 

 elsődlegesnek, eredetinek, melyből a második mag- 

 alak kifejlődhetik. Frey szerint minden mag erede- 

 tileg bólyagocska-alakú s ebből fejlődbetik ki a tö- 

 mör mag; * Stricker ellenben bebizonyító ttnak 

 tartja, hogy a mag fiatal korában mindig tömör s csak 

 később változhatik át hólyagocskává. 2 A sejtmag alka- 

 tára vonatkozó előadott felfogások a magnak netalán 

 előforduló finomabb szerkezeti viszonyait figyelmen 

 kívül hagyják; ezelőtt legfeljebb a magnak hiányzó, 

 vagy előforduló szemecskézetéről, a szemecskék nagy- 

 ságáról, továbbá ezeknek gyérebb vagy sűrűbb elhelye- 

 zéséről tétetett említés, csak a legújabb időben közöl- 

 tek a finomabb szerkezetre vonatkozó pontosabb 

 eszleleteket. Heitzmann K. volt az első, ki az egész 

 eddigi sejtelméletet halomra döntéssel fenyegető 

 vizsgálatai eredményeiben azon felfedezéssel lepett 

 fel, hogy miként a sejtek protoplazmája, úgy a magja 

 is finom hálózatos gerendázatból áll, melynek üregeit 

 egynemű folyékony állomány tölti ki. 8 Ezen gerendá- 

 zatuak számos, mind növény-, mind állatisejt magjá- 

 ban való előfordulását Frommann, Strasburger, 

 Hertwig Oszkár, van Beneden, Bütschli, Flemming 

 és több más búvár megerősíttette. 4 



A sejtmag állományára és szerkezetére vonatkozó 

 ezen különböző felfogások szükségképen annak fel- 

 tevésére vezetnek, hogy a sejtmag egy bizonyos elsőd- 

 leges, indifferens állapotból kiindulva, mint a szöveti 

 elemek, s a szervezetek maguk különböző irányú elkü- 

 lönülődéaekre alkalmas, s égető szükségként merül 

 fel, hogy a különböző állományú s szerkezetű magok 

 ama bizonyos elsődleges állapotban levő maggal 

 összefüggésbe hozassanak. Ezen fontos feladat meg- 

 oldását Hertwig Kichárd kisértette meg egy dolgo- 

 zatában, mely az ismereteknek jelenlegi, nem minden 

 tekintetben kielégítő állására támaszkodva, ha abszolút 

 értékre nem is tarthat számot, de minden esetre alkal- 

 mas a felfogások közötti különbségeket kiegyenlíteni 

 s alapul szolgálhat a majdan kifejlődő egységes 

 felfogásra. 5 



1 Grundzüge der Histologie. Leipzig. (1875.) 6 — 7. 



2 Iil. m. p. 24. 



3 Untersucbnngen tiber ilas I'rotoplasma. Sitzungsb. d. 

 math. naturw. Classe. cl. k. Akaii. il. Wissensch. 67. B. III. 

 Abtli. Wien. 1873. 



* V. ö. Walther Flemming. Beobachtungen über die 

 Beschaffenbeit des Zellkerns. AMA. XIII. (1876) 693. C. 

 Frommann, Beobacbtungen über Structur u. Bewegungser- 

 scheiuungen il. Protoplasma d. Pflauzenzellen. Jena. 1880. 



5 Beitráge zu einer eiubeitlicben Auffassung d. verscbi- 

 denen Kerné. MJ. II. (1876) 63. 



Hertwig szerint a mag kétféle állományból áll, 

 t. i. a magállományból ( Kernsubstanz, Nucleussub- 

 stunz) s a magnedvból (Kernsaft), melyek kü- 

 lönböző magokban különbözőképen vannak meg- 

 osztva. 



A magállomány, mint a sejt élőállománya, a 

 protoplazma, a fehérjók csoportjába tartozó anya- 

 goknak ismeretlen s a mag életfolyamatában kétség- 

 kívül változó keverékéből áll; összetételére nézve 

 mindenesetre igen közel áll a protoplazmához ; hogy 

 azonban evvel teljesen azonos összetételűnek ■ — a 

 minőnek Auerbacii tartja — nem tekinthető, ezt 

 minden kétség fölé emeli azon általánosan ismert 

 körülmény, hogy mikrochemiai reagensek külön- 

 böző módon hatnak a két rokon állományra. — 

 A maguedv, mint a protoplazmát átitató folyadék, 

 összetételére nézve közelebbről ismeretlen ugyan, 

 de jogosan feltehető, hogy nem csupán vízből s 

 oldott szervetlen sókból áll, hanem szerves vegyüle- 

 tek oldatát is tartalmazza. 



A két állománynak megoszlásától függ első sor- 

 ban a magnak szerkezete. 



A kiindulási pontot azon elsődleges mag (primi- 

 tiver Kern ) képezi, melyben a magállomáuy s mag- 

 LU'dv látszólag egyenletesen van keveredve, legalább 

 a magállománytól különvált nedvet nem lehet meg- 

 különböztetni. Az elsődleges mag egynemű, halvány 

 s az élő sejtben reagensek nélkül gyakran egészen 

 láthatatlan, míg máskor szürkés színével tűnik ki 

 a protoplazmából. lieagensek hozzáadására egyenle- 

 tesen festődik s alvad meg, legfeljebb felületes rétegén 

 mutatkozik a reagensek hatása fokozottabb mérték- 

 ben, mi arra mutat, hogy kéregrétege, mint a proto- 

 plazmáé, gyakran tömörebb állományú. Bár az elsőd- 

 leges mag rendesen egészen szerkezetnélkülinek lát- 

 szik, minden esetben mégsem az : nem ritkán lehet 

 ugyanis egynemű alapállományban, majd egyenlő kö- 

 zökben álló s az alapállománytól gyengébb vagy erő- 

 sebb fénytörésük által különböző apró szemecskóket, 

 gömböcskéket, máskor ismét egészen szabálytalan 

 alakú, nagyságú s elhelyezésű zsírfényű rögöcskéket 

 megkülönböztetni. A szemecskés magok nyilván oly 

 módon képződnek az egynemű elsődleges magból, 

 hogy a magállomány kisebb-nagyobb közökben álló 

 pontokon tömörül, a rögöcskéket tartalmazó magban 

 pedig egyes ily szabálytalan alakú tömörült részecs- 

 kék elzsírosodtak. Az elsődleges mag nem ritkán el- 

 hagyja az eredeti gömbalakot s egy irányban történő 

 növekedése következtében szalagszerüleg megnyúlik, 



