133 



burkából kiinduló csövek, melyek kezdetben a felü- 

 letröl a tok belsejébe vezetnek, a teljesen kifejlődött 

 spórákat tartahna/.d tokokból ellenben kifele fordul- 

 lak, áthatolják a burkokat s a spórák kivezetésére 

 szolgálnak. A Gregarinák más részénél hiányzanak 

 a spórajáratok s ezeknél a tok szétrepedése útján szó- 

 ródnak szét a spórák. A tokok szétrepesztésénél való- 

 színűleg szerepet játszanak azon szemecskés plasma- 

 rögök, melyek spóraképzésre nem használtattak fel. 

 A Styloi'hynchusok tokja, Schneider szerint, valóságos 

 robbanó készülékkel vau ellátva; a spóraképzésre fel 

 nem hasznait szemecskés plasmából képződő gömb ez. 

 mely a spóráktól körülvéve, a tok közepén foglal helyet, 

 lassankint hólyaggá duzzad s egyre nagyobbra duzzadva, 

 mintegy növekedve, a tokot végre szétrobbantja. 1 



Míg azon tény, hogy a navicellák a Gregarinák- 

 uak csakugyan spórái, ismereteink jelen állásáu többe 

 kétségbe nem vonható, addig a Gregarináknak spó- 

 ráikból való kifejlődése még inai nap sem tekinthető 

 teljesen tisztázottnak. 



Mindenek előtt ki kell emelnünk, hogy a Henle, 

 Bruch, Leidig, Diesing a és másoktól több-kevesebb 

 határozottsággal állított azon felfogást, hogy a Gre- 

 garinák a Nematódoknak, nevezetesen Filariáknak 

 (Bruch, Leydig), vagy pedig Echinorhynchusoknak 

 (Diesing) fejlődéskörébe tartoznának, egyetlen észlelet 

 sem erősítette meg ; ezen hipotézis véglegesen meg- 

 izáfoltnak tekinthető s valóságos anachronizmus, 

 ha ScHMARDÁ-nak közkézen forgó kézikönyvében még 

 mindig a Nematódok között találjuk a Gregarinákat. 3 



STEiN-nak a Gregarina Blattarum fejlődésére vo- 

 natkozó észleletei azt látszanak bizonyítani, hogy a 

 Gregarinák már teljesen kifejlődve bújnak ki a spó- 

 rákból. Stein 14 napon át koplaltatott csótányokban, 

 melyek navicella- tokokat tartalmazó saját belsarukat 

 felfalták, — mit a nyelőcsőben talált tokok jelenléte 

 minden kétség fölé emelt, — a spóráknál alig nagyobb, 

 csupán '. 150'" nagyságú, de már egészen a Gr. Blatta- 

 rum szervezetével bíró Gregarinákat talált, melyek 

 nyilván a spórákból bújtak ki. 4 Ugyanilyen parányi 

 Gregarinákat sikerült BürsciiLi-nek is etetési kísér- 

 letek útján a csótányokban nevelni. 6 Hogy azonban 

 ezen parányi Gregarinák, melyek nagyságuk után 



1 Sur un appareil de dissérnination de Gregarina et 

 Stylorhynchna. CE. T. 80. (1875) .132. 



2 Sietzungsber. d. kais. Akad. Bd. 48, Wien (1863i 204. 



3 Zoologie I. Bd. Wien. (1871) 314. 

 1 Id. mű 219. 



s Id. mű 400. 



ítélve, csak mvid idő előtl hagyhatták el a spórákat. 

 csakugyan a bélsárral kiürített s az után megevett 

 spórákból fejlődtek-e ki. s mily alakban hagyták el a 

 spórákat, erre nézve Stetn és 111 tsohli vizsgálatai nem 

 .uhuik felvilágosítást; az utóbbi búvárnak, valamint 

 SciiNEiDER-nek és Van BENEDEN-nek alább közlendő 

 észleletei után ítélve azonban méltán feltehetjük, 

 hogy a spórákból kibújó Gregarinák még nem bírnak 

 az ezen véglényekre jellemző szervezettel. 



Lieiserküun, főleg a földi gilisztában élő Monocy- 

 stisek tanulmányozására támaszkodva, a Gregarinák- 

 nak spórákból való fejlődését következőleg adja. elő. 

 A spórák kemény héja egy idei pihenés után atroli- 

 zálódik, végre egészen elenyészik, a spóráknak tar- 

 talma pedig, mely előbb i — 8, vagy még több részre 

 oszlott, azután pedig ismét egyetlen gömbbé egye- 

 sült, a tok megpukkantával egy-egy parányi Amoeba 

 alakjában szabadul ki. Ezen parányi Amoebák azután 

 lassankint Gregarinákká szerveződnek, s az Amoebák 

 ós Gregarinák között a legszebb átmeneti alakok ész- 

 lelhetők. Igen valószínű, hogy Lieberkühn, ki mint 

 említők, vizsgálatait a Lumbricusokban élő Monocy- 

 stiseken végezte, azon tévedésbe esett, hogy a földi 

 giliszta testüri folyadékában úszó amoeboid vérsejte- 

 ket tartotta a spórákból kibujt fiatal Gregarina-nem- 

 zedéknek. ScHNEiDER-nek vizsgálatai szerint ugyanis, 

 melyeknek helyességet Bütschli mindenben meg- 

 erősíti, a Monocystis spóráinak tartalma nem egyet- 

 len Amoeba alakjában szabadul ki, hanem feloszlik 

 4 — 8 világos sarlóalakú fióksejtre, melyeknek mind- 

 egyike egy-egy halvány, finoman szemecskézett magot 

 rejt közepeben, s melyek meglehetős szabályosan dél- 

 körösen vannak elhelyezve s a spóra szemecskés plas- 

 májának azon maradekát, mely a sarlóalak u sejtek 

 képződésére nem használtatott fel (nucléus de reli- 

 quat, Schneidkr) körülfoglalják. Igen valószínű, hogy 

 a sarlóalakú sejtek, miután a spóra szétrepedt héjái 

 elhagyták, vagy közvetetlenül, vagy pedig, úgy mint 

 az alább tárgyalandó Coccidiumok, amoebaszerü álla- 

 poton átmenve, változnak Gregarinákká. Schnbideb 

 a Monocystiseken kívül számos más Gregarinának 

 spóráiban eszlelte a sarlóalaku sejtek képződését, 

 másoknál ellenben soha sem; ez utóbbiaknál a fejlő- 

 dés valószínűleg azon menetet követi, melyet Yw 

 Beneden Eduárd vizsgálatai utána Gregarina gigan- 

 teáról ismerünk. 



A nevezett búvár ' a Hommarus belében élő s 



1 Id. mű. 



