135 



m oknak, hanem az utóbbiaknak Fejlődéséről s szapo- 

 rodásáról is, - a mennyiben ez egyáltalában isme- 

 retes, — röviden megemlékezni. 



A ( 'occidiumok, ' kifejlett állapotban , részint 

 gerinczeseknek (ember, majom, denevér, vakond, 

 kutya, borjú, juh, házinyúl, egér, patkány, tyúk. 

 veréb, béka, halak), részint gerinczteleneknek (Helix, 

 kephalopodok, Litbolius forficatus) bizonyos sejtjei- 

 ben, leggyakrabban a bélcsatornának s az epejára- 

 toknak hámsejtjeiben, vagy bizonyos ínirigysejtek- 

 ben tanyáznak, a gazdasejtet, mely rendesen csak 

 egy élösdit tartalmaz, csaknem egészen kitöltve s 

 elsorvasztva; minthogy pedig rendesen töméntelen 

 mennyiségben fertőztetik meg a gazdaállatot, ha- 

 lálra vezető kóros folyamatokat, gyakran egész epidé- 

 miákat idézhetnek elő, mint ezt különösen Ei mer- nek 

 vizsgálatai bizonyítják. A házinyúl májában gyak- 

 ran terjedelmes gumókat képező Goecidium-fészkeket 

 több búvár gümőkóros, vagy rákos elfajulásnak, vagy 

 más pathologiai képződményeknek tartotta.' 2 A teljes 

 nagyságokat elért Coccidiumok gomba-, vagy tojás- 

 alakú sejtek, melyek a Gregarinákéval megegyező 

 durván szemecskézettplasmájokban nagy, világos hó- 

 lyagocskaalakú magot tartalmaznak. Szaporodásra ké- 

 szülve, finom külső burkon belül kemény héjat, tokot, 

 választanak ki, mely egyik végén többnyire mikropy- 

 leszerü nyílástól van áttörve ; maga a plasmatest 

 a toktól többé-kevésbbé visszahúzódik s a Coccidiu- 

 mok fejlődésüknek ezen szakán egészen petékhez 

 hasonlítanak s élősdi férgek petéivel sokszor össze 

 is tévesztettek. A betokozott Coccidiumok plasniája 

 vagy magában a gazdaállatban, vagy rövidebb-hosz- 

 szabb pihenés után a szabadiján (nedves földben) 

 1- vagy több részre oszlik, melyeknek mindegyikéből 

 egy-egy sarlóalakú sejt fejlődik, melyek egészen meg- 

 egyeznek a Gregarinák pseudonavicelláiban fejlődött 

 sarlóalakú sejtekkel, s Bütsciili vizsgálatai szerint, 

 finoman szemecskézett plasmájokban hólyagocska- 



1 Rloss, Ueber Parasiten in der Niere von Helix. Abh. 

 d. Senckenberg. Naturf. Gesellsch. I. (1855) 189. Id. Lf.uckart 

 id. m. — Eimer Ueber die ei- und kugelförrnigen Psorosper- 

 mieu der Wirbeltliiere. Würzburg, 1870. — Schneider, 

 Note sur la psorospermie du poulpe; és: Ni. te snr les rap- 

 portes des psorospermies ovifornies anx veritables Gréga- 

 rines. Arcb. Zoolog. exper. T. IV. Leuckart, Bericbt. AN. 

 42. (1876) II, 598. — Zürn, Die kugel- und eiförmigen 

 Psorospermieu als Ursacbe von Kraukluiten bei Haustbie- 

 ren. Leipzig, 1878. — Leuckart id. mű. — Bütschli, KJeine 

 Beitráge zur Kenutniss der Gregarinen. ZWZ. 35. 405. 



2 V. ö. Leuckart id. mű. 256. 



alakú magot rejtenek. A tokokból kiszabadul! sarló- 

 alakú sejtek elég élénken mozognál ; majd egymás felé 

 hajlikkéi végük, majd megnyulnak,s Bi i -< hli szerint. 

 legtalálóbban a mászó Euglenákéval összehasonlít- 

 ható mozdulatokat Végeznek; de úszni is képesek. 



még pedig meglehetős gyorsasággal; Eimbb szerinl 

 végre Ama'ba szerű állábakat is tolhatnak ki s ily 

 alakban színtelen vér- es genysejtekkel könnyen 

 összetéveszthetők. Ezen apró sejtek végre bevándo- 

 rolnak ismét a megfelelő gazdasejtbe, melyben Cocci- 

 diumokká fejlődnek. 



Az ú. n. Hal-psoros/HTmiuinok, helyesebben Hul- 

 psorospermium-tokok, ] vagy, mint Bütschli az igen 

 különböző értelemben használt psorospermium kifeje- 

 zés kikerülése végett nevezi, a Myxosporidiumok, majd 

 gömbölyüded, majd tömlő, vagy kolbászalakú mikro- 

 szkópi, vagy 1 — '.í mm.-nyi nagyságot elérő plasma- 

 tömegek, melyek édesvízi és tengeri halak különböző 

 szerveiben igen nagy elterjedésben élődnek s majd a 

 különböző szövetekbe vannak befészkelve, majd ismét 

 a szervek belső űréinek felületén tanyáznak. Leg- 

 gyakoriabbak a halak epe- és húgyhólyagában s a 

 kopoltyú lemezkék állományában. A halakon kívül 

 Lieberkühn még a békák veséjében is töménytelen 

 mennyiségben találta. 



A Myxosporidiumok plasniája majd élesen el van 

 különölve ekto- és entoplasmára, majd ismét csak 

 szerfelett gyengén van rajtok ezen elkülönödés kifej- 

 lődve. Az ektoplasmát szemecskétlen, néha finom su- 

 garas sávolyzat, máskor sajátságos világos hálózat 

 járja át, az entoplasmát2>edig kisebb-nagyobb zsírfényü 

 rögöcskóktől szemecskézett s vagy színtelen, vagy bar- 

 nás, vagy sárgásvörös festőanyagtól színezett. Ezen 

 festőanyag a Myxosporidiumnak nyilván nem saját 

 terméke, hanem a környezetből vétetett fel. Az epe- 

 hólyagban élő Myxosporidiumok legalább epeszínüek, 

 a csuka húgyhólyagát többnyire összefüggő nyálkás 

 rétegben bevonó Myxosporidiumok sárgásvörös szí- 

 nűek, s ezen szín okvetetlenül a gazdaállat vérétől szár- 

 mazik, Bütschli legalább haematoidin-kristályokat 

 mutatott ki a csuka Myxosporidiumainak entoplas- 

 májában. Ugyancsak Bütschij azt is kimutatta, hogy 



1 Míi.i.er ,1. Ueber eine eigentbümlicbe parasitiscbr 

 Bildung mit specifiscb organisirten Samenkörperoben. AAP. 

 (1841) 1-77. — Leidig és Lieberkühn id. ért. — Balbia.ni, 

 Cl;. T. "'7. 157. — Gábriel, Periclitc Jer sebles. Gesellscb 

 f. d. 3. 1879 p. 26. Bt tschi i nt. id. — Schnkideb id. mii. — 

 BÜTScnxi, Beitráge zur Kenntniss der Fiscbpsorospermien. 

 ZWZ. 35. (1881) 629. 



