136 



valamennyi Myxosporidiuni entoplasmája igen nagy- 

 mennyiségű apró magot tartalmaz, mely a többi 

 búvárok figyelmét egészen elkerülte : a fától, mint 

 Bütschli mondja, nem látták az erdőt. Ezen saját- 

 ságos plasmodiumok amoebaszerű alakváltozásokra 

 is képesek; az entoplasma néha oly boholyszerü nyul- 

 ványokat tol ki, mint némely Amcebák testök hátsó, 

 azaz a haladási iránynyal ellenkező végén, máskor 

 finom merev szőrszerű vagy rövid, agancsszerűleg 

 elágazó nyúlványok nyomulnak ki az egész test felü- 

 letén. A szabad felületeken élő Myxosporidiumok 

 buroktalanok, a halak kopoltyúlemezeiben fészkelők- 

 nek felületén ellenben Bütschli meglehetős vastag 

 körülburkoló réteget talált, mely szemecskés állomá- 

 nyában igen nagyszámú magvakat tartalmaz, s talán 

 nem magához a Myxosporidiumhoz tartozik, hanem 

 a gazdaállat környező kötőszövetéből vált ki. 



A Myxosporidiumok spórái kisebb-nagyobb szám- 

 mal az entoplasmában képződnek; spórákat igen 

 különböző nagyságú Myxosporidiumok tartalmaznak, 

 sőt spórák nélküli plasmodiumokat csak ritkán lehet 

 találni. A kifejlődött spórák tojásdadok, vagy orsóala- 

 kuak, egyik végük gyakran farkszerü nyúlványba 

 csaj) át, kemény héjjal borítottak, mely, mint a 1 >ia- 

 tonieák pánczéla, gyakran két egyenlő félből van ösz- 

 szetéve: ezen héj vagy egyik sarkán, vagy mindkettőn 

 szűk nyilassal van áttörve. A spórák tartalma szemecs- 

 kés plasmából áll, melyben Bütschli nagy világos 

 magot mutatott ki ; a spóráknak igen jellemző részeit 

 képezik az ú. n. sarciktesték vagy saroktokok (Polkör- 

 perchen, Polkapseln), melyek a régibb 1 mvárok figyel- 

 mét sem kerülték ugyan ki, finomabb szerkezetüket 

 azonban csak az újabb búvárok, különösen Balbiani, 

 Schneider és Bütsculi mutatták ki. Ezen saroktestek, 

 — melyek rendesen kettesével fordulnak elő egy-egy 

 spórában, még pedig vagy mindkettő aspóra ugyanazi >n 

 végén, vagy a két ellenkező sarkon, — többszörös 

 pörgejáratban csavarodott, finom, hosszú fonalat rej- 

 tenek, s teljesen megegyezni látszanak a Zoophytek 

 csalántokjainak szerkezetével, mely megegyezést még 

 kiegészíti az, hogy a fonalak bizonyos körülmények 

 között a spóratokok nyilasán keresztül kilöveltetnek. 

 Hogy mire valók ezen sajátságos csalántokszerü 

 képződmények, ez idő szerint egészen ismeretlen ; 

 Balbiani azon felfogása, hogy a kryptogamok anthe- 

 rozoidjainak megfelelő termékenyítő elemek, semmi 

 észleleti tényre sem támaszkodik s mint ilyen el nem 

 fogadható, — talán parittyakészüléknek felelnek meg, 

 mely a spórák szótszórásánál szerepel, — feltéve ter- 



mészetesen, hogy a spóráknak tekintett képződmé- 

 nyek csakugyan spóráknak felelnek meg. 



Hogy a spórák a plasmatest belsejében képződnek, 

 azt már a régibb búvárok is tudták, azonban Bütschli 

 vizsgálatai némi feleletet adnak arra, hogy mily 

 módon megy véghez a spórák kifejlődése. Bütschli 

 a csuka azon Myxosporidiumainak belsejében, melyek 

 kifejlődött spórákat még nem tartalmaztak, nagyszámú 

 halvány, kevéssé szemecskézett plasmagömböcskéket 

 talált, melyeknek mindegyike legalább is hat, néha, 

 meg több világos magot tartalmazott Ezen gömbök 

 nyilván oly módon képződtek, hogy az anyaplasmá- 

 nak egyes tömegei magukat körülzáró gömbökké 

 különöltek. A spórák mindig hat magot tartalmazó 

 gömbökből képződnek, melyeknek felületén finom 

 burok válik ki, míg a plasmatömeg két félre oszlik, 

 melyeknek mindegyike 3 — 3 magot tartalmaz. Ezen 

 három magot tartalmazó gömbök egy-egy spórává 

 alakulnak : testük megnyúlik, a spórák jellemző alak- 

 ját veszi föl, végre héjat választ ki felületén. Az egyik 

 mag megmarad s a spóra magjává lesz, míg a másik 

 kettő, mely a saroktestek helyét foglalja el, csakhamar 

 ismét elenyészik, hogy helyükbe a saroktestek lépje- 

 nek ; ezek azonban uem a magokból, hanem az ezek 

 mellett korán megjelenő kis fényes gömbből kép- 

 ződnek. 



A Myxosporidiumoknak spóráikból való kifejlő- 

 dése egészen ismeretlen. Lieberkühn ugyan a béka 

 veséjében tenyésző Myxosporidiumokról azt állítja, 

 hogy ketté repedt spóráikat egy-egy apró Ainoeba 

 hagyja el, mely lassankint Myxosporidiummá növe- 

 kedik : ezen észlelet helyességét azonban újabb búvá- 

 latok nem erősítették meg, s ismereteink jelenlegi 

 állásán még annak lehetősége sincs kizárva, hogy az 

 általánosan spóráknak tartott sajátságos tokok volta- 

 képen semmi viszonyban sem állanak a Myxospori- 

 diumok szaporodásával. 



Az ú. n. Miescher : /V ; /c tömlők (Psorospermium- 

 tömló'k), vagy Kainey-/<7i' tcstt'h,'' melyek, miután 

 Miescher 1843-ban a háziegér izmaiban felfedezte. - 



1 V. ö. Manz, Beitrag znr Kenntniss der MiESCHER'scheu 

 Schláuche. AMA. III. (1867) 345. — Leuckart, Die Parasi- 

 ten etc. II. Aull. 1 Bd. (1879) 251. — Baranski, Oester- 

 reichische Virteljahresschr. f. Veterinaerkunde 51 Bd. II. And. 

 Id. Szentkirályi által. — Szentkirályi Ákos, A Mischer- 

 féle tömlők. Kolozsvárit. 1880. 



2 Beriolit tiber die Verhandlungen der Naturforsch. 

 Gesellsch. zu Basel (1843) 143. V. ö. Histologische Mitthei- 

 lnngen. Z\YZ. V. (1853) 189, és Zusatz von Prof. Siebold 

 u. o. p. 199. 



