140 



már a szaporodást megelőzőleg ugyanoly pikkelyek 

 válnak ki, minők az Euglypbák tokját alkotják s me- 

 lyeknek az Euglyphák s ezekkel rokon Monothala- 

 miumok jjlasmájában való előfordulását az újabb 

 búvárok mindegyike észlelte. A szaporodási folya- 

 mat ily egyéneken avval veszi kezdetét, hogy a bej 

 szájadékából egy protoplazma- sarjadék kezd kida- 

 gadni, mely rövid idő alatt a tokban maradó plasma- 

 részlet alakját s nagyságát eléri, s melynek felületére 

 húzódnak a már kész kovasav-pikkelyek s szabályosan 

 elrendeződve az nj tokot képezik. Ezen szakon a két 

 egyén tényleg oly képet ad, mintha egybekelésben 

 volna. 



A mag a sarjadekbau csak azután jelen meg, 

 miután ez teljes nagyságát elérte, még pedig az anya- 

 magból való lefüződés utján képződik. A szaporodásnak 

 indult Euglypbák magja megnagyobbodik s egynemű 

 halvány gömbbé változik, melyben finom szemecs- 

 kék, majd kuszált sávok lépnek fel, mint Flemming 

 és Steasbukger vizsgálatai szerint az oszlásnak induló 

 állati és növényi sejtek magjában ( «gomolyalak» , 

 Knáuelform I ; ezt követi a roaguak a véglény hossz- 

 tengelye irányában való megnyúlása, mi közben egyre 

 világosabban jelennek meg a mag ket sarkából egyen- 

 lítője felé húzódó délkörös sávok : azaz a magból a 

 jellemző szerkezetű u. n. magorrsó ( Kernspindel) fej- 

 lődik ki. A mag végre oly hosszura nyúlik, hogy az 

 Euglypha testén egészen végig húzódik ; majd haránt 

 irányban két egyenlő félre fűződik, melyek egyike a 

 sarjadekba, míg a másik az anyasejt hátsó vegébe 

 húzódik. Erre mindkét mag elveszti sávolyzatát s oly 

 halvány lesz, hogy alig különböztethető meg ; ugyan- 

 ekkor mindkét egyénnek plasmáját átjáró keringő 

 áramlás indul meg, mely mintegy fél órai tartam 

 után megszűnik. Erre a két mag rendes hólyagoeska- 

 alakban ismét láthatóvá lesz, s a két egyén végre egy- 

 mástól elválik. 



Gruber szerint egészen a leírt módon megy végbe 

 a szaporodás a Cyphoderíánál is, s bizonyára meg- 

 okolt azon feltevés, hogy valamint az Euglyphánál és 

 Cyphoderiánál, úgy egyéb Monotbalamiumoknál is 

 a héjuk szájadékával egymásra borulva talált párak, 

 ha nem is mindig, — miként Gruber látszik vélni, — 

 de mégis a legtöbb esetben, nem egybekelésben, hanem 

 szaporodásban vannak. Ismereteink jelen állásán 

 azonban tévedésbe esnénk, ha Gruber felfedezése 

 következtében a Monotbalamiumok egybekelési folya- 

 matának létét egészen tagadnók. — Nem tekintve 

 ugyanis több nem egészen megbízható észleletet, 



olyanokat t. i., melyeknél az egybekelési folyama- 

 tot kezdetétől végéig lépésről-lépésre nem követték, 

 Bütschli megfigyelései után a Monotbalamiumok 

 valóságos egybekelése nem vonható kétségbe, mivel a 

 nevezett búvárnak sikerült az egybekelést az Arcella 

 vulgárisnál kezdetétől a két, ritkábban három egybe- 

 kelt egyén isméti elválásáig végig követni. 1 Gábriel 

 szinten kezdetétől végéig megfigyelte az egybeke- 

 lési folyamatot a Platoum í Troglodytes Gabr.) 

 Zosternél. 3 



BüTscuLi-nek epén említett vizsgálatai az Arcdia 

 vulgáris szaporodásának egy új módjával ismertettek 

 meg. A szorosan elkülönítve tartott Arcellák plas- 

 májának felületén, az egybekelés befejeztével 1 — 2 

 nap múlva, mintegy 8 — 10 űröcskével s maggal ellátott 

 apró Auioeba jelent meg, melyek a héjtól kissé vissza- 

 húzódott Arcella-test felületén élénk alakváltoztatás- 

 sal mászkáltak s valószínűleg az anyaplasmából sar- 

 jadzás útján fejlődtek ; egy alkalommal sikerült 

 BüTscHLi-nek azt is megfigyelni, hogy az apró Aince- 

 bák a héj szájadékán át kimásztak. Ezen ószleletek- 

 ből azon következtetést lehet vonni, hogy az egybe- 

 kelés gyoisítottszapordást, nagyszámú apró nemzedék 

 fejlődését eredményezi ; feltehető továbbá, hogy a 

 fiatal nemzedék apró Amcebái héjat választva ki, 

 Arcellákká változnak. 



Buck vizsgálatai 3 ezen feltevést megerősítik, más- 

 reszt azonban Buck határozottan kiemeli, hogy az 

 apró Amceba-nemzedék fejlődését egybekelés nem 

 előzte meg. Ezen búvárnak felfogása szerint az Ar- 

 cellák magjai, melyeknek száma, miként Carter is 

 kiemeli, eredetileg kettő, valódi sejteknek felelnek 

 meg, melyek oszlás által szaporodván, az Arcella plas- 

 máját gyakran egészen felhasználják s gömbökből ösz- 

 szetett morulaszerü tömeggé változtatják. Ezen nagy- 

 számú fióksejtek szaporodásra szolgálnak, meg pedig 

 vagy spórákat képeznek, melyek hosszabb pihenés 

 után indulnak további fejlődésnek, majd közvetetlenűl 

 a már BüTscHLi-töl leírt apró Amoebákká változ- 

 nak, melyek az anyabójat elhagyva, egy ideig mint 

 Amoebák élnek s oszlás által szaporodnak is ; később 

 finom héjat választanak ki s a Pseudochlamys Patella- 

 alakon át, melyet már Dujardin sem tartott önálló 



1 Znr Kemitiiiss der Fortpflaiizimg bei Arcella vulgá- 

 ris. AMA. XI. (1875) 459. 



2 Untersucüungen über Murphologie , Zeugung und 

 Entwickelung der Portozoen. MJ. I. (1876) 543. 



3 ELnige Ehizopodenstudien. ZWZ. XXX. (1877) í. 



