141 



gyökérlábúnak, hanem fiatal Arcellának, 1 Arcel- 

 lákká fejlődnek. — Bármily módon történjék az apró 

 Anioebák fejlődése, annyi bizonyosnak látszik, bogy 

 az Arcellák apró Amoaba- nemzedék által is szaporod- 

 hatnak. 



Igen parányi Amoeba-nemzedék által való szapo- 

 rodás Greeff szerint más gyökérlábúaknál is elő- 

 Eordul: nevezetesen az Amaba terricolanál* s az 

 óriási, egész 2 mm.-nyi nagyságot elérő Pelomyxa 

 palustrisnál; 3 mindkettőnél a magból képződnek a 

 szaporodási testecskék, s ezért Greeff a magot egye- 

 nesen szaporodási szervnek tekinti. 



Az Anniba terricolának egyetlen nagy magjában 

 gömbölyüded testecskék képződnek, melyek a magnak 

 ezen gömböcskékre való szétesése után az Amceba 

 plasmájába, innét pedig, Greeff feltevése szerint, a 

 szabadba jutnak, s igen apró Amoebákká változnak át, 

 melyeken, parányiságuk daczára már felismerhetők 

 az Amoeba terricola jellemei. 



A Pelomyxa palustrisnah nagyszámú magjában, 

 Greeff vizsgálatai szerint, szintén számos gömbölyű 

 testecske képződik, melyek az anyamag burkának 

 megpukkantával a protoplazmába jutva, itt oszlás 

 által még szaporodnak, s Greeff erős fényük miatt 

 fénylő testeknek (Glanzkörper) nevezi ezeket. — 

 Egyes összehúzódott testű Pelomyxákból Greeff egy- 

 egy maggal s lüktető üröcskével ellátott nagyszámú 

 parányi Amoebákat látott kirajzani, melyek mint az 

 Arcellák Amoeba-nemzedéke, az Amoeba Limaihoz 

 hasonlítanak, s Greeff szerint az épen említett fénylő 

 testekből képződtek. A legsajátságosabb az, bogy 

 ezen parányi Amoebák csak rövid ideig tartják meg 

 Amoeba-alakjukat ; mintegy félórai folydogáló mász- 

 kálás után ugyanis gömbökké húzódnak, majd hosszú, 

 vékony, fonalas ostort nyújtanak ki s Flagellát- alak- 

 ban rajzásra kelnek. 



Hogy ezen rajzókból, — feltéve, hogy csakugyan 

 a Pelomyxa fejlődésmenetébe tartoznak, — mily 

 módon fejlődnek ki az óriási Pelonryxák, erre 

 nézve Greeff vizsgálatai semmi felvilágosítást sem 

 adnak. 



Bütschli szerint, kinek szintén alkalma volt az 

 érdekes Pelomyxán vizsgálatokat tenni, a fénylő tes- 

 tekből majd gömbölyüded, majd sokszögletes, néha 



1 Hist. nat. des Infusoines, Paris. (1841) II. fig. 0. 



- Ueber einige in der Erde lebomló Amoaben and au- 

 dere Rbizopodeii. AMA. II. (1866) 312. 



3 Pelomyxa palustria (Pelobius) , ein amcebenartiger 

 Organismus des süssen Wassers. AMA. X. (1874) 51. 



egészen szabályos hexagonalis, vastaghéjú spórák 

 képződnek, melyek a héjat egészen ki nem töltő 

 protoplazmagömböt, s ezek ismét többnyire kivé 

 hető magot tartalmaznak. Amoebákat ezen spórákból 



Bütsohij nem látott fejlődni, arról sem győződi itt 

 meg s nem is tartja valószínűnek , hogy a fénylő 

 testek a Pelomyxa magjaiban foglalt gömbökből kép- 

 ződnek. 1 



Míg Bütschli legkevesebb alapot sem talál arra, 

 hogy a Pelomyxa szaporodási testecskéi eredetileg 

 a magból származnak s míg, miként Hertwk; 11.- 

 úgy ő is, — a sejtek szaporodásának jelenlegi isme- 

 retére támaszkodva, — határozottan elveti azon 

 feltevés lehetőségét, hogy a gyökérlábúak magja 

 szaporodási szervnek felelhet meg, 8 addig Cabtbb- 

 nek és WALLicH-nek vizsgálatai 4 látszólag Greeff 

 felfogását támogatják. Mindkét búvár leírja az Amoe- 

 bák s néhány héjat lakó Monothalamium magjában 

 képződő apró gömböcskéket ( ugranuliferous cells» 

 Carter) s ezeket majd termékenyítő elemeknek 

 (Carter), majd szaporodási testecskéknek tartja; 

 mindkét búvár vizsgálatai sokkal tökéletlenebbek 

 azonban, hogysem képesek volnának határozottan 

 meggyőzni arról, hogy a mag gömböcskei csakugyan 

 szaporodásra valók. Bészemről, — miként már fen- 

 tebb kiemeltem, — a magból kirajzó gömbölyü- 

 ded csírákat élősdieknek tartom, mit különben az 

 Arcella magjában fejlődő csírákról Buck is határo- 

 zottan állít. 5 



Már fentebb említettem, hogy Gábriel egy ned- 

 ves földben tenyésző Monothalamiumnál, melyet 

 Troglodytes Zoster névvel jelöl, de melyet BöTscHLi-t 6 

 követve, jogosan oszthatunk be aScHULZEE.F.-töl már 

 előbb felállított Platuum-nemhe, 7 az egybekelési folya- 

 matot megfigyelte ; erre visszatérve nem hagyhatom 

 említés nélkül azon sajátságos, eddigelé egészen egye- 

 dül álló szaporodási módot, melyet Gábriel ezen Mono- 

 thalamiumnál leírt. Az egybekelés után ismét szétvált 



' Studien über die ersten Entwickeluugsvorgángo der 

 Eizelle, die Zelttheilung und Conjugatiou der Iníüsorien. 

 Abli. der Senckenberg. naturforscb. Gesellsch. X. Frankfurt 

 a. M. (1876) 3fi-2. 



- Ueber Miki'ogrornia etc. 1 7. 



3 Studien über die ersten Entwickelungsvorgánge 

 etc. 362. 



1 V. ö. Bütschli, Bronn's Class. und Orgn. otc. 1 r»7. 



'■ ld. ért. 17. 



" Bronn's Class. und Ord. d. Tbierreieks. 1. Bd. Neue 

 Bearb. Leipzig. (18i>0) 155 ós 161. 



T BMzoppdenstudien, III. AMA, XI. i|s7-">i 115, 



