144 



szcliöl (a bélplasmából) képződött Actinophrys ismét 

 tevékeny életre ébred. 



A betokozódás az Actinosphaeriumok-nál is avval 

 veszi kezdetét, bogy az állábsugarak visszavonása 

 után a bélplasma tetemesen megtömörül, s habos szer- 

 kezetét egészen elveszíti, míg a kéregplasma üröcskéi 

 megkisebbednek. Erre az egész felületen vastag, ré- 

 tegzett, nyálkás kocsonyás tok választatik ki, melyen 

 belül az Actinosphserium egész teste szabályosan is- 

 métlődő oszlások utján, akár az egyenlően s teljesen 

 barázdolodó pete, mintegy 10 — 30 részre oszlik. Az 

 oszlási folyamat végeredménye az, bogy az egyes osz- 

 lási sarjak, melyeknek mindegyike tömött plasmájá- 

 ban egyetlen magot tartalmaz, vastag, kívül érdes fe- 

 lületű, s átmetszeti képben többnyire hatszögletet 

 mutató, kovasav héjat választ ki. 



Schülze szerint az Actinosphaeriumok magjai az 

 oszlást megelőzőleg, szemlátomást megfogynak; 100 

 és több mag közül csak mintegy 20 — W marad meg ; 

 azt azonban nem sikerült eldöntenie, vájjon a ma- 

 goknak fogyását több magnak összeolvadása, vagy 

 pedig a magok egy részének egyszerű elenyészése 

 okozza-e. 



Schneider vizsgálatai szerint ellenben a magok 

 számának apadása a következő módon jő létre. 

 A plasma eredetileg nem egy, hanem több, mint- 

 egy S — 10 magot tartalmazó gömbre oszlik, melyek 

 közül kettő-kettő korai vékony burok válik ki, s ezen 

 belül választja ki mindegyik többmagvú gömb a saját 

 kovasavhéját, melynek kifejlődtével a közös, finom 

 burok elenyészik. Ily sokmagvú állapotban maradtak 

 a betokozott oszlási sarjak júliustól deczemberig, mi- 

 dőn a számos apró magnak egybeolvadása következ- 

 tében egyetlen nagy mag jelent meg (peteállapot 

 Schneider szerint). 



Májusban azután szétestek a kovasavtokok s 

 mindegyiket egy-egy, ismét nagyobb számú maggal 

 ellátott Actinosphierium hagyta el. 



Ezek után Schneider következő képben foglalja 

 össze az Actinosph»rium szaporodását és fejlődését : 

 «A kovasavtokba zárt egymagvú petéből a magnak 

 barázdolódási folyamata következtében sokmagvú 

 Actinospha'i'ium fejlődik. Ez növekedik, táplálkozik s 

 szabad élete alatt — miként Lieberkühn, Stein és 

 Cienkowski vizsgálatai után ismeretes, — más egyé- 

 nekkel való egybekelés útján közösül. Végre más mó- 

 don kezd oszlani ; nyúlványait behúzza s oszlási rész- 

 letei kovasavat tartalmazó burkot nyernek. Ezen 

 tokokon belül megy végbe a magok egygyéolvadása út- 



ján a tulajdonképi termékenyítési folyamat, mely a 

 fejlődésre képes petesejtet létrehozza. » ' 



Ezen felfogással szemben ki kell emelnünk, hogy 

 Schneider közvetetlenül nem figyelte meg, hanem 

 csak következteti azt, hogy a npetesejU egyetlen 

 magja több magnak egygyéolvadásából keletkezik, s 

 e szerint a «petesejteknek» a termékenyítési folya- 

 mat egy neme útján való létrejöttét bebizonyítód- 

 nak alig tekinthetjük. Meg kell továbbá jegyeznünk, 

 hogy az Actinosphaeriumoknak egybekelését, s ideigle- 

 nes, vagy állandó egygyéolvadását számtalanszor ész- 

 lelték ugyan, sőt CiENKowsKi-nak 2 oly módon, hogy 

 az Actinosphieriumokról egy-egy gömbszeletet lemet- 

 szett, mesterségesen is sikerült az egymáshoz közelített 

 Actinosphaeriumokat kettesévei-ötösével egygyéolvasz- 

 tani : mindemellett azonban arról, hogy az egybekelés 

 alatt mily közelebbi viszonyba léj> egymással az egy- 

 bekelt egyének plasmája, esetleg magjai, mit sem 

 tudunk, s így ezen folyamatot egész határozottsággal 

 közösülésnek (Begattung) nem tekinthetjük. Végül ki 

 kell még azt is emelnünk, hogy a kovasavhéjat el- 

 hagyó fiatal Actinospliariumok számos magjának a 

 « petesejt» egyetlen magjából barázdolódási folyamat 

 útján való fejlődését Schneider szintén csak gyanítja, 

 de határozottan nem sikerült megfigyelnie. 



S< iiulze szerint, mint említem, az oszlási sarjak 

 kezdettől fogva egymagvúak s mint az állandóan egy- 

 magvú Actinophrys Sol-hü egészen megegyező gyö- 

 kérlábuak hagyják el a kovasavtokot, s csak később, 

 szabad életük alatt fejlődnek ki, közelebbről nem is- 

 mert módon a nagyszámú magvak. — Hogy a két 

 búvárnak részben eltérő vizsgálati eredményei mily 

 módon egyeztethetők meg egymással, azt további bú- 

 várlatok fogják csak eldönthetni ; egyelőre mint bizo- 

 nyosat csak annyit tudunk, hogy az Actinosphae- 

 riumók kemény kovabéju oszlási sarjai hosszabb 

 pihenés, nyilván minden esetben kitelelés után, egy- 

 magvú Actnophrysok, vagy sokmagvú Actinosphae- 

 riumók alakjában jelennek meg. Az egész folyamat 

 azon pihenő spórák képződésére emlékeztet, melyet, 

 mint fentebb előadtuk, Buck az Arcella vulgárisnál 

 észlelt. 



Még inkább nevezhető spóraképződésnek azon 

 szaporodási mód, melyet Haeckel írt le a lanzerotei 

 Puerto del Arrectife öblében felfedezett actinophrys- 

 szerti Bhizomonérröl , a Myxastrum radians-ról. 



1 U. ért. ZWZ. XXI. (1871) 510. 



2 Id. ért. AMA. I. (1SGÖ) 229. 



