150 



tér el a Palruellaceáktól, úgy, hogy ezekkel a nevezett 

 búvár szerint egészen jogosan egyesítbetök. Ide tar- 

 toznak nevezetesen a CiENKOwsKi-tól tanulmányozott 

 Flagellátok közül a Chlamydomonas Pidvisculus, az 

 Euglena viridis s a Cryptomonas ovata, 1 melyekhez 

 a Chlamydomonas-nem egyéb fajai, a Chlamydo- 

 coccus pluvialis meg Stein Phacotus lenticularisa és 

 Coccomonas orbicularisa csatlakozik. Mindezekre, 

 mint a valódi Palmellaceákra 2 jellemző, hogy rövi- 

 debb vagy hosszabb ideig tartó szabad rajzás után 

 pihenésre jutva, egyszerű, vagy rétegzett nyálkás- 

 kocsonyás tokot választanak ki ( Gloeococcus-alak), 

 melyen belül ismételt oszlások útján kisebb-nagyobb 

 számú fióknemzedékre oszlanak, mely ismét rajzásra 

 kel. Az épen említett kocsonyás burkon belül történő 

 szaporodási folyamat több nemzedéken át ismétlőd- 

 vén, a rajzók Cliroococcus-alakba mennek át ; gömbbé 

 húzódva vastag cellulosetokot választanak ki, mely- 

 ből hosszabb pihenés után, ismét kocsonyás burokban 

 szaporodó nemzedék fejlődik. 



A szaporodás ezen tipikus menete azonban többé- 

 kevésbbé módosulhat is. így bizonyos Flagellátok 

 szaporodásnak indulva, nem mennek át okvetetlenül a 

 pihenő Gloeococcus-alakba, hanem rajzásuk alatt is 

 megoszolhatnak 1 — 4 fiókrajzóra ; mint ez nevezete- 

 sen Cohn vizsgálatai után a Chlamydococcus pluvia- 

 iisról ismeretes. 3 Máskor a Gloeococcus- alakban kép- 

 ződött fióksejtek közvetetlenűl, rajzás nélkül mennek 

 át a pihenő Chroococcus-alakba, mit szintén Cohn 

 észlelt a Chlamydococcusnál. 



A Gloeococcus-alakban szajiorodó Flagellátok 

 rendesen 4, vagy még több, 8 — 16 stb. fióksejtre osz- 

 lanak, minek következtében kisebb-nagyobb számú 

 sejtekből álló családok képződnek, melyeknek tagjai 

 egyidejűleg indulnak rajzásnak. Néha azonban már 

 az első kettéoszlásnál véget ér a szaporodás ; így 

 az Euglena viridisnek kocsonyás burkán belül tör- 

 ténő egyszerű kettéoszlása, mely Perty és Stein sze- 

 rint a véglény hossztengelye üányában megy véghez, 

 már régóta ismeretes ; sőt a kocsonyás tok néha épen 

 csak rövid pihenésre választatik ki s ezt ismét egyet- 

 len Euglena hagyja el. Hogy azonban ez utóbbi ese- 

 teket szabályul tekinteni nem lehet, hanem hogy az 



1 Cienk. id. ért. 



2 V. ö. Cienkowski id. ért. kívül : Cienkowski, Ueber 

 einige chlorophy 11b altige Glceocapsen. Bot. Ztg. 23. Jahrg. 

 (1865) 21. 



3 Nacbtráge zur Naturgeschichte des Protococcus plu- 

 vialis Kütz. Nova Acta C. L. C. Vol. XX. 1850. 



Euglenák is gyakran oszlanak 4 — 8 s több egyénből 

 álló családokra, ezt CoHN-nak, 1 PERTY-nek, 2 Focki- 

 nak, 8 SxEiN-nek* és CiENKO\vsKi-nak vizsgálatai 5 egy- 

 aránt bizonyítják. Epén az Euglena viridisnél ész- 

 lelte továbbá Cohn és Perty azt is, hogy gyorsan 

 egymásra következő oszlásokkal igen nagyszámú, a 

 rendeseknél sokkal kisebb rajzókra oszlott szét, es 

 méltán jegyzi meg Perty, hogy az Euglenánál, a 

 botanikusok nyelvén szólva, makro- és mikrogoni- 

 diumokat lehet megkülönböztetni. Hogy mire va- 

 lók az apró rajzók, ez mai nap még egészen isme- 

 retlen, s csak gyanítható, hogy hivatásuk ugyanaz, 

 mint az Euglenával rokonságban álló más Flagellá- 

 toknál, — miről alább lesz alkalmunk megemlé- 

 kezni. 



A levélzöldet tartalmazó Flagellátoknak egy má- 

 sik csoportja, szaporodás és fejlődés tekintetében, ép 

 oly szoros kapcsolatban van az egysejtű moszatok 

 között a Characiumfelékkel, mint az épen tárgyaltak 

 a Palmellafélékkcl. 



Ezen Flagellátok nyilván minden esetben cellu- 

 loséból álló hártyás burkokon belül plasmatestüknek 

 ismétlődő oszlása útján 2 — 4 — 8 s több fióksejtre 

 esnek szét, melyek az anyasejt burkának niegpuk- 

 kantával, vagy elnyálkásodtával szétrajzauak. 



Ezen szaporodási mód már Ehrenberg óta isme- 

 retes a Chlorogonium eucfúorumnál, és Cienkowski B 

 meg Stein 7 vizsgálatai után a Chlorangium (Colacium 

 Ehrb.) stentorinumnál, melyek mindegyikénél Stein 

 a rnakrogonidiuniokon kívül ki nem puhatolt feladatú 

 mikrogonidiumokat is megkülönböztet. 



Ugyanily módon megy végbe Stein szerint a 

 Spondylomorum quatemarium szaporodása is, 8 csak- 

 hogy ennél a 1G fiókrajzó szabadon úszó Volvoxszerü 

 családban egyesülve marad. 



Szorosan a Spondylomorumhoz csatlakoznak, leg- 

 alább ivartalan szaporodásukat tekintve, a valódi 

 Volvoxfélék* közül a Gonium pectorale, Pandorina 



1 Id. ért. 



2 Zur Kenntniss. etc. 78. 



3 Physiolog. Stud. II. Hí't. (1854) 12. 



4 Die Infus. 6. 



5 Id. ért. Bot. Ztg. (1865) 24. 

 G Id. AMA. VI. (1870) 427. 



7 Der Org. III. Taf. XIX. 



s Der Org. III. Taf. XVIH. 



:; A nélkül, hogy a Volvoxféléknek a raluiellafélékkel 

 való benső rokonságát kétségbe akarnám vonni, mégis, 

 Stein-í követve, czélszerűnek tartottam a valódi Volvox- 

 féléket az egyenkint rajzó Chlamydomonas és Chlamydococ- 



