152 



Bulatát (Diatomin) tartalmazó Flagellátok egy részé- 

 nek szaporodásáról ez idő szerint igen keveset, vagy 

 épen semmit sem tudunk. 



A volvoxszerü telepeket képező s egymással 

 igen közel rokon Uroglena Volrox, Synerypta Vol- 

 vox, Synura Uvella, — mely utóbbi nemmel az 

 EHRENBERG-töl Uvella v irescens név alatt leírt s 

 újabban BüTSCHLi-töl tanulmányozott ' Flagellát- 

 telep mindenesetre egyesitendö, — valószínűleg vala- 

 mennyien képesek a közös kocsonyás telepburokba zárt 

 (Uroglena, Synerypta y vagy éneikül a telep középpont- 

 ján, farkuk vegevei egyesült (Synura ) rajzóknak hossz- 

 irányban való oszlása útján szaporodni. Ily hosszirányú 

 oszlást észlelt legalább Bütschli az Urclhi (helyeseb- 

 ben Synura > virescensnél,* Stein pedig a Synura 

 Uvellánál, 9 minek következtében a telepbe egyesült 

 rajzók számban, a telepek maguk pedig nagyságuk- 

 ban növekednek. A telepek képződése nyilván egyet- 

 len rajzóból indul ki, mely hosszában való oszlástol 

 egyre szaporodó utódaival együtt maradva, képezi a 

 volvoxszerü telepet. Az igen nagyszámú egyénekből 

 álló telepek azonban a kettéoszlástól maguk is szapo- 

 rodhatnak; Stein legalább a Synura Uvellándk igen 

 felszaporodott egyénekből álló telepeit látta kolbász- 

 szerűleg megsülni s azután két egyenlő nagyságú 

 gömbölyű telepre szétoszlani. 4 Ugyancsak Stein vizs- 

 gálatai szerint a Synura üvella telepei előbb-utóbb 

 szétesnek az egyes rajzókra, melyek egyenkint tovább 

 rajzanak, nagyobbodnak s felületükön a telepbe egye- 

 sülteknél is előforduló, de rövidebb, merev sértek, 

 hosszú, hajlott tüskékké nőnek ki, mely alakban azon 

 Flagellátnak felelnek meg, melyet Perty önálló 

 alaknak tartva, Mallomonas Ploeslii néven írt le, 5 

 s mely végre nyugalmi állapotba megy át s betokozza 

 magát. Bütschli az általa tanulmányozott Uvella 

 virescens telepének egyéneinél, melyek a Synura 

 Uvelláéitól csupán serte nélküli, sima felületükkel 

 különböznek, szinten észlelt betokozódást, csakhogy 

 ezen alaknál a betokozódó rajzók a teleptestet nem 

 hagyják el, hanem, úgy látszik, csak betokozódásuk 

 után hullanak ki. 



Látható ezekből, hogy ezen volvoxszerü telepeket 

 képező Flagellátok, szaporodásukat tekintve, a valódi 



1 Beitráge zur Kennüiiss der Flagellaten. ZWZ. XXX. 

 (1878) 263. 



2 Id. ért. 265. 



3 Der Org. III. Taf. XIV. 



4 Der Org. III. Taf. XIV. 

 "' Stein, id. mű 151. 



Volvoxféléktől lényegesen különböznek s ez utóbbiak- 

 tól Stein bizonyára jogosan választotta el. — 

 A Chrysomonasfélók családjának, melybe Stein az 

 épen tárgyalt Flagellátokat beosztotta, számos egyen- 

 kint élő képviselői ( Coelomonas , Raphidomonas, 

 Mieroglena, Chrysomonas , Hymenomonas, Stylo- 

 chrysalis, Chrysopyxis), melyek, a mennyiben Stein 

 vizsgálatai után ismeretes, szintén hosszirányú osz- 

 lással szaporodnak ; ' egyesek közülök, nyilván sza- 

 porodásra készülve, mint a Palmellafelek messze 

 elálló, kocsonyás burokkal veszik magukat körül ; ez 

 áll nevezetesen a ( 'oelomonasról s valószínűleg a 

 ( 'hrysomonas flavicansról. 



A Stein Chrysomonasféléivel közel rokon Dino- 

 bryonfelek. melyek igen csinos, finom, átlátszó, meg- 

 nyúlt kehelyalaku hüvelyeket laknak s vagy csopor- 

 tosan vannak alámerült tárgyakra, többnyire mosza- 

 tokra telepedve, miut az Epipyxis Utriculus, vagy 

 pedig egymásba dugdosott hüvelyeikkel szabadon le- 

 begő bokorszerű telepeket képeznek, mint a Dino- 

 bryon Sertularia és />. stipitatum, szinten hosszirá- 

 nyú, vagy ferde hosszirányú oszlással szaporodnak; 2 

 a Dinobryon Sertulariánál Stein 8 ós Bütschli 4 

 betokozódást is észlelt. Az utóbbi búvár szerint a Di- 

 nobryon tokját kettős : t. i. meglehetős vastag, külső 

 elálló s a testet közvetetlenül megfekvő belső burok 

 határolja. 



A rajzás ideje alatt való oszlás ismeretes még 

 végre a Cryptomonasféléknél, 6 melyeknek egyik kép- 

 viselőjénél, a Cryptomonas ovatánál, mint fentebb 

 már említők, Cienkowski Grloeococcus- alakban való 

 szaporodást is észlelt. — Az oszlás minden eddig 

 ismert esetben az ostorvéget az ellenkező testvéggel 

 összekötő tengely irányában megy végbe ; mivel 

 pedig ezen tengely rendesen összeesik a Flagellát 

 hossztengelyével, az oszlás legtöbbször hosszirányú ; 

 ha ellenben az ostor- és ostorelleni véget összekötő 

 tengely, mint pl. a STEiN-töl felfedezett Nephroselmis 

 olivaceánál, 6 a Flagellátnak baránt tengelyével esik 

 össze, ebben az esetben az oszlás, — annak megfele- 

 löleg, hogy a Flagellát testét mindig az ostorvégből 

 kiindulólag felezi, — harántirányú. Az oszlást, úgy 

 látszik, mmdig megelőzi az új ostoroknak kifejlődése, 



1 Stein, Der Org. III. Taf. XII— XIV. 



2 Stein, Der Org. III. Taf. XII. 



3 Id. m. 



4 Id. ért. 235. 



6 Stein, Der Org. III. Taf. XIX. Bütschli, id. ért. 246. 

 ' Der Org. III. Taf. XIX. 



